PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Nechci, abys věčně truchlil. Teda, trochu truchli.
Chci, aby na pohřbu všichni plakali,
ale nebuď tím posedlý. Jdi dál.
Neprolež celý den v posteli.
Zajdi ven, roztáhni záclony. Užívej si sluníčka, dokud můžeš.
Máš hlad?
Kdyby sis dokázala sama otevřít konzervu, byl bych už mrtvý. Jsi k ničemu.
Kdo je tu k ničemu?
Přece ty! Ty.
Jsi k ničemu. Hodná holka.
Pořád to mám hodit dovnitř?
Ne, dejte mi to.
Pohled od Mika a Beth, ať už to je kdokoli.
Přátelé. Co píšou?
„Skvěle se bavíme. Mike měl průjem.“
Dobře.
Doufám, že budete můj pošťák, až oslepnu.
Tak jděte.
Šli jsme do té fajn řecké restaurace, kam obvykle chodíme. Ta na konci ulice.
Sheila měla zase hroznou náladu. No...
Stává se ze mě blázen.
Jenom jestli odpovídají.
On odpovídá.
- Co vám říká? - Záleží na tom, na co se ho zeptám.
Samozřejmě.
Maminka?
Manželka.
Aha.
To mě mrzí.
Stan byl můj manžel.
- Jsem Anne. - Já Tony.
Těší mě.
Vypadá mile.
- Souhlasí? - Jistě.
Po dobu 48 let se mnou vždy souhlasil.
Já tolik let nedostal.
Na hřbitově jsem potkal sympatickou paní.
Tak to neříkej Lise.
To mě poser.
Věkem je blíž tobě.
Trochu Viagry a začaly by se dít věci.
Jaký věci?
- Jako vždy bezva rozhovor. - Tak jdeme konečně na to.
- Dobrý den. - Pardon. Dobrý.
Udělala jsem vám čaj. Dvě kostky cukru.
Postarám se o vás, hezky vás učešu.
Teď vám to moc sluší.
Dneska je nádherný den. Zajdeme pak do zahrady, jo?
Jak to zvládáte?
- Co? - Nezbláznit se.
Vůbec neví, o čem mluvíte. Určitě si vás ani nepamatuje.
Ani neví, že je naživu.
- Tak proč se snažíte? - Co tím myslíte?
Když byli naživu, pomáhali nám. Teď nepomůže ani sobě, tak mu pomáhám já.
Ne, já to chápu. Ale je to tak nejlepší?
Vůbec nevíme, co cítí.
Oni taky ne.
Kdyby to náhodou věděli, buďte na ně milý, ne?
Můj táta už je mentálně pryč.
Mrzí mě, že cítím odpor...
Každý den ho navštěvuju, jinak bych se cítil blbě.
Ale pak se cítím provinile, když ho opouštím. Je to strašně depresivní.
Vím, že nejsem sám sebou, ale nechci být sám sebou,
protože když jsem, jsem ještě ve větší depresi. Chci jenom spát.
Víte, já ne... Promiňte, nudím vás?
Jen se na Twitteru hádám s naprosto vypatlaným studentem medicíny.
Zablokoval si mě, nevydržel to.
Je to ubohé.
To teda je.
- Rád bych ho potkal. - Jo?
Mlátil bych ho hlava nehlava.
- Jdeš si koupit herák? - Jo.
- Kolik za to dostaneš? - Takovej malej pytlík.
Jednou se k tobě přidám.
- Jo, kdykoli. - Dnes večer?
- Jak to myslíš? - Chci večer zkusit heroin.
To jako fakt?
Jo, proč ne? Je mi to u prdele.
Kolik za jednu dávku?
- Jednu dávku nebo jeden šluk? - Rozhodně nechci jehly.
Ty nesnáším. A taky nechci umřít na AIDS.
AIDS dostaneš jenom z cizích jehel. Dneska na to už stejně neumřeš.
Všechno se posouvá dopředu, co?
Dokonce i AIDS.
Nejspíš bude nejlepší, když ti to dám do jointa. To zvládneš.
Budu honit draka.
Jo.
Tak fajn. Sežeň mi...
- dávku za 20 babek. Chci to jen ochutnat. - Oukej.
- Tak u mě v sedm? - Jo.
- Víš, kde bydlím? - Jo.
Hlavně to nikomu...
- Jasný? - Jasný.
- Můžeme, Jabbo? - Minutku.
Takhle ho můžeš chytit za krk.
Jako mopslíka.
V pohodě?
Jak to jde?
Pořád jsem sám, nasranej a bolí to. Každou chvíli to ukončím. Ty?
Je mi fajn, dík.
Když se dneska nezabiješ, pohlídáš George?
- Jo. Od kolika že? - Od pěti.
Máme něco s Jill. Vyzvednu si ho okolo sedmé.
Kdy přesně? Od sedmi něco mám.
- Jo. - Dobře.
Co jsi mu dělal s krkem?
Snažil jsem se Sandy zaučit. Ta konzistence totiž
není vůbec podobná krku. Spíš jako prsa nebo šourek.
Na moje prsa zapomeň.
- Nevadí ti to? - Ne, v pohodě.
Přikyvuje.
- Vám taky ne? - Ne.
Proč by jí mělo vadit, že ho chytám za krk?
Dneska nikdy nevíš.
- Uděláš vlastně tu reportáž? - Jo, jdeme na to.
Nosili tě tak jako mimino?
- Tak zatím. - Zatím.
Zatím.
Pane jo.
Nevím, co na to říct, je to tak...
Jak dlouho ti trvalo naučit se hrát nosem na dvě flétny najednou?
Pár týdnů několik hodin denně.
Jo. Málem jsem z toho zešílela.
Jo.
Ale stálo to za to.
- Jo. - Jo... cool.
Jsem bez práce.
- Fakt? - Takže mám spoustu času.
Tak ho nepromarni.
Legrační, zrovna dneska ráno
jsem si říkal, že můj život nemá význam a že bych se měl rozhodně zabít a pak...
- To jednoho donutí přemýšlet. - Jo.
Fotku?
Píšťalky dovnitř.
Vraž je tam, to je ono.
To mě poser.
- Díky. - Děkujeme.
Díky.
To mi ho vyndej.
- Celkem vtipný. - Opravdu?
Nezaměstnaný tlusťoch, co žije doma s mámou,
si strčí píšťalky do nosu a chce se tak proslavit.
Proč se lidi touží proslavit kravinama? Kdy tohle začalo?
Tyhle legrační příběhy píšeme, aby si lidé řekli: „To snad ne.“
Jako u nehody.
Když u ní na dálnici zpomalíš: „To snad ne, neměl jsem se kouknout.“
Dobrej, že zvládnul hrát na dvě.
- O čem jsi s ní mluvil? - Jestli jí můžu zavolat.
- Proč? - Co tím myslíš?
- Proč jí chceš volat? - Kvůli rande.
- To ji chceš pozvat na rande? - Jo.
- To se mi snad zdá. - Proč?
- Neprofesionální, trapný. - Pro koho?
- Pro mě a nejspíš i pro ni. - Souhlasila.
Zvláštní, poznáš mámu, co chce mít tlustýho syna v novinách, a hned ji balíš.
- Jsem pořád nadrženej. - Tohle prosím tě už nikdy neříkej.
Jde to k nám.
Nehýbej se a možná si nás nevšimne.
Ne, je po nás. Zastavuje to.
- Jak je? - Ahoj.
Míváš divné sny?
Někdy.
Jo.
Co ty?
Teď žádné sny nemám, protože vůbec nespím.
Kdybych nějaké měl, nechám si je pro sebe,
protože neexistuje nic nudnějšího než poslouchat něčí sen.
Tak si poslechněte tohle.
- I tak nám... - Viděla jsem se v zrcadle.
Vypadala jsem vážně divně
a trhala jsem si vlasy.
- Taky začínám mít chuť. - Dokonce i moje zuby se viklaly.
A pak jsem najednou byla dítě.
- Co to do prčic znamená? - Zdálo se ti o dítěti, zubech a vlasech?
Buď Freud nebo Jung říkali,
že když máš takový sen a vyprávíš o něm ostatním, jsi kurva nudná.
Sprosťáku.
Byl by z toho dobrý sloupek.
Víš, co by bylo dobrý? Jak říkám, trpím nespavostí,
tak kdybys každou noc přišla a pět minut na mě mluvila
a pak se vypařila, zatímco budu upadat do kómatu, to by bylo bezva.
Napadl mě další článek:
„Vysnění hosté na večírku.“
Geniální, co? Pět nejoblíbenějších lidí, a proč.
To je dobrá otázka.
Koho by sis vybral ty? Klidně mrtví.
- Rozhodně mrtví. - Ale kdo?
- To je fuk, hlavně že budou mrtví. - Řeknu svoje.
- Pochopitelně. - James Corden.
- Šmankote. - Natočíme Carpool Karaoke.
- Co takhle Carpool Kamikaze? - Dokáže dělat cokoli.
- Taky dělá. - Je módní ho nemít rád,
ale pořád maká.
- Především jako šofér. - Je pracant, jako já.
Princezna Diana.
Ví, jak umřela a co se jí stalo, tak bychom to jednou provždy rozlouskli.
Takže jsi ji chudáka oživila, aby ses jí vyptávala, jak umřela?
Mrtví rádi mluví o svém životě, aby nalezli pokoj.
To nenalezne, je s tebou a tím sráčem Cordenem.
- Mr. Bean. - Fiktivní.
Spíš k popukání.
Takže jsi pozvala multimilionáře Rowana Atkinsona
na večírek, kde budeš ty, mrtvá žena a James Corden,
a čekáš, že bude tři hodiny dělat, že je Mr. Bean?
Moje volba, koho si pozvu.
Kevin Hart, nejvtipnější člověk na světě.
- To jsou čtyři, ne? - Jo.
Michael Jackson.
James Corden by se udělal, jakmile by tam Jackson vešel. Všechny by postříkal.
Dospěj.
Nejhorší večírek všech dob.
Výborně.
- Zaneprázdněný? - Snažím se.
- Mně to tak z kanceláře nepřijde. - Otravuješ nás, když se snažíme makat?
Můžeš dělat to, oč jsem tě poprosil? Uč Sandy, jak...
Už toho umí hodně.
To určitě.
Natáčíme. Jdeme na to.
- To snad ne. - Jo!
- Tohle je pitomost, ublížíš si. - Proč?
- Protože jsi starej. - Nejsem.
- Já taky. A ještě i opilá. - Pojď.
- Aspoň to půjde samo. - Se zblázním.
- Opilci jsou pohybliví. Tak pojď. - Do nemocnice tě nevezu, kdyby něco.
- Ne. - Tak jo, můžeš.
Taková blbost. Já letím!
- Ano! - Pusť se, pusť ruce!
Páni!
Jaký druh novinařiny vás zajímá?
To vážně nemusíte.
Ráda tu s vámi sedím.
Mám ráda ticho a klid.
Bydlím s rodiči, bratrem a sestrou, takže…
U nás doma to nemám.
- Co? - Mrzí mě to.
A co? Stalo se něco?
Jste smutný.
Vážně o nic nejde.
Byl jsem 25 let ženatý. Bylo to dokonalé. Už nejsem, ale to není váš problém.
- Nechtěl jste děti? - Ne.
Otravní hajzlíci.
Pořád můžete být šťastný.
Zkusím to. Neplakejte, vypadá to, že jsem řekl něco hrozného.
- Dobře? - Dobře.
Přesně proto nechci děti, jsou uplakané a ubohé.
Jde se najíst. Sledujte ho.
- Řekl ti, ať se na mě díváš, co? - Jo.
- Tak co ty na to? - V pohodě.
Přesně tak. Dám si do huby jídlo, přežvýkám ho, polknu. Jako všichni.
Ale odsud to vypadá jako obrovská fotka
tisíckrát zvětšeného šneka, jak jí zelí.
Tak to ne. Já bych si zelí nikdy nedal.
Děda zelí taky nejedl.
Umřel na cukrovku? To Lennyho čeká.
Rakovina střeva.
- Jíš nějakou vlákninu? - Jo, spoustu.
- Ovoce a zeleninu? - Pětkrát denně?
- Kolikrát denně? - Desetkrát.
- Bez brambor. - Tak žádnou.
Proboha živýho, Tony!
Jseš takovej vůl!
- Líbí se mi to. - Dík.
- Určitě jsem ti tímhle pomohl. - Jo, s touhle částí. Se tam podepiš.
Jo, tady jsem skočila.
- Čau, jak je? - Dobrý. Čau, Georgi.
- Vrátím se okolo sedmé. - Přesně v sedm. Něco mám.
- Neboj. Tak zatím. - Jo.
Nezlob strýčka, Georgi!
Možná mu neříkej, že se chceš zabít.
Prosím tě.
Promiň, já vím, fajn.
- Co když o tom začne mluvit on? - Proč by to dělal?
Neudělal, to byl vtip.
Aha.
- Tak se mějte. - Pá pá.
- Chceš něco k pití? - Ano, prosím.
Whisky?
Vím, že máme... Kolu.
Táta říkal, že jsi od smrti tety Lisy smutný.
- Jsem. - I já jsem smutný.
Někdy se mi o ní zdá.
- Mně taky. - Proč ji lékaři neuzdravili?
- Snažili se. - Proč ji nezachránil Ježíš?
Protože je kretén.
- Rodičům to neříkej. - Neřeknu.
- Chceš čaj? - Ne.
- Máš hlad? - Jo.
Zajdeme do kavárny?
- Jo. - Tak jdeme.
- Máš peníze? - Ne.
Nulo.
- Na co máš chuť? - Na rybí prsty s fazolema.
Dobrá volba. Dám si to taky.
- Co si dáte? - Rybí prsty a fazole.
- To je ale dětské jídlo. - Nemám moc velký hlad.
Nemůžete si to objednat.
- Jak to myslíte? - Je to pro děti.
- To jako nemůžu jíst to, co děti? - Ale tohle je jen za 4,99.
Protože je to menší porce.
Zaplatím dětskou cenu za dětskou porci.
Ale je to levnější, protože je to pro děti.
Já vím, protože jsou menší. A proto je menší jídlo. Nezvýhodňujete je.
Nejsou přece bez práce. Platí to dospělý, tak...
Taková jsou pravidla.
Opravdu?
Tak teda,
on si dá rybí prsty a fazole... Dvě porce.
- Ale vy jednu z nich sníte. - Ne.
Tak co si dáte?
Jak říkám, nemám moc hlad. Jen kafe.
Obě porce pro něj?
Je to dobrý?
Nasrat.
Kde je tvůj fotr?
Prosím, ať to není Julian.
Ano.
- Georgi! - Promiň...
- Zasekli... - O nic nejde, mějte se.
Tady jsi, ahoj.
- Tak zítra. - Vše v pohodě?
- Užil sis to? - Jo, užil, můžete... Kurva.
- Co tu děláte? - Je tu, protože...
si chce promluvit o tom, jak u nás může začít psát.
- Tak to je. - Aha, bezva.
Přesně tak. Takže...
- Máte donášku? - Drogy.
- Nemusíš mu... - Co?
Je sedm, tak čus.
- Dobře. - Pojď dál.
Bavil ses?
To jsi musel říct „drogy“?
Překlad titulků: Jakub Doležal