EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Du skal ikke sørge for evigt.
Men sørg lidt.
Alle skal stortude til begravelsen.
Men lad det ikke komme ud af kontrol, hold dig i gang,
stå op, ikke ligge inde og kukkelure.
Kom udenfor, træk gardinerne fra, nyd solen... mens du kan.
Sulten?
Kunne du åbne en dåse, var jeg død nu.
Men det kan du ikke, vel? Fordi du er uduelig.
Hvem er uduelig? Det er du!
Det er du.
Du er uduelig. Dygtig pige.
-Skal det stadig gennem brevsprækken? -Nej, bare giv mig det.
Bare et postkort fra Mike og Beth, hvem end de så er.
Venner. Hvad står der?
Der står, "Vi hygger os, og Mike har diarré."
Godt.
Lad os håbe, du stadig er mit postbud, når jeg bliver blind.
Gå bare.
Vi var på den fine, græske restaurant, vi altid vælger.
Du ved, den for enden af vejen?
Sheila var i et grumt humør igen. Nå, men...
-Jeg er ved at blive skør. -Du er kun skør, hvis de svarer.
Det gør han.
-Hvad siger han? -Det afhænger af, hvad jeg spørger om.
Klart.
Din mor?
Min kone.
Nå.
Det er jeg ked af.
Stan var min mand.
-Jeg hedder Anne. -Jeg hedder Tony.
Hyggeligt at møde dig.
Han virker rar.
-Er han enig? -Selvfølgelig.
Han har aldrig været uenig med mig. Ikke i 48 år.
Så lang tid fik jeg ikke.
Jeg mødte en rar dame på kirkegården, far.
Sig det ikke til Lisa.
For fanden da.
Hun er nærmere din alder.
En smule viagra, så er den skid slået.
Er den?
Det er altid rart at snakke.
Sådan, langt om længe.
-Hej. -Det beklager jeg, hej.
Jeg har lavet en kop te. To sukkerknalder.
Lad os få redt det hår.
Det ser ikke værst ud, hva'?
Det er godt vejr udenfor. Du kan komme ud i haven senere.
Jeg fatter ikke, at du kan.
-Kan hvad? -Forblive normal.
Han aner ikke, hvad du taler om. Han husker dig sikkert ikke.
Han ved ikke, at han lever.
-Hvorfor gøre det? -Hvad mener du?
De hjalp os, da de kunne, nu kan han ikke engang hjælpe sig selv,
så det gør jeg.
Det ved jeg, men nytter det? Vi ved ikke, hvad de føler, vel?
-De ved det ikke selv. -Vær rar mod dem for en sikkerheds skyld.
Min far er helt væk nu.
Jeg har det dårligt over, at jeg ikke...
Jeg har besøgt ham dagligt, ellers ville jeg få det dårligt.
Og når jeg så besøger ham dagligt, er jeg deprimeret, når jeg smutter.
Jeg tænker ikke klart, men det vil jeg heller ikke,
for gør jeg det, bliver jeg mere deprimeret,
for jeg vil bare sove.
Jeg har ikke...
Undskyld, keder jeg dig?
Jeg diskuterer med en åndssvag medicinstuderende på Twitter.
Nu har han blokeret mig, fordi han er sart. Det er ynkeligt.
Ja, det er.
-Gid jeg kunne møde ham. -Ville du?
Jeg ville give ham en dragt prygl.
-Skal du ud og købe hero? -Jeps.
-Hvor meget får du for det? -Bare...
Bare sådan en lille pose.
Jeg går måske med en dag.
-Du skal være så velkommen. -I aften?
-Hvad mener du? -Jeg har lyst til at prøve heroin i aften.
-Vil du? Seriøst? -Hvorfor ikke? Op i røven med det hele.
Hvor meget for en tur?
-En tur, et fix, hvad er du ude efter? -Ingen indsprøjtning.
Jeg hader nåle og AIDS. Det vil jeg ikke dø af.
Du får kun AIDS, hvis du deler nåle. Men i dag dør man ikke af det, så...
Alt kommer videre, ikke?
Selv AIDS.
Det er nok bedst at ryge lidt i en joint, stille og roligt.
Jagte dragen.
Ja.
Okay.
Skaf mig...
-For tyve pund. Bare en smagsprøve. -Okay.
-Kom forbi klokken syv, okay? -Jeps.
-Ved du, hvor jeg bor? -Ja.
Og gå lidt stille med det...
-Okay? -Okay.
-Klar, Jabba? -Et øjeblik.
Man kan få tag i en dejlig lille håndfuld af hans nakke.
Som en mops.
Okay?
Hvordan går det?
Jeg er stadig ensom, vred og plaget. Jeg glæder mig til at dø. Dig?
Fint, tak. Hvis du ikke begår selvmord i aften, kan du så passe George?
-Ja. Hvornår var det nu? -Omkring klokken fem.
Jeg skal noget med Jill. Vi er hjemme før syv.
Syv, inden syv? Jeg skal... noget klokken syv.
-Ja. -Okay. Hvad lavede du med hans nakke?
Jeg viste bare Sandy rundt.
Konsistensen minder ikke om nakke. Mere om bryst eller skrotum.
Dem rører du ikke ved.
-Er det ok med dig? -Ja, det er fint.
Han nikker.
-Er det ok med dig? -Ja.
-Hvorfor skulle hun have noget imod det? -Det er et minefelt nutildags.
-Laver du den historie? -Ja, vi laver den nu, kom så.
Blev du båret rundt sådan som lille?
-Vi ses senere. -Vi ses.
Vi ses.
Wow.
Jeg er målløs, det er bare...
Hvor længe tog det dig at mestre begge næsebor?
-Et par timer om dagen i et par uger. -Ja. Det drev mig til vanvid.
Ja... Men det er det hele værd nu.
-Ja. -Ja... sejt.
Jeg har ikke noget job, så jeg har masser af tid.
Brug den fornuftigt.
Det er sjovt, for så sent som i morges tænkte jeg, mit liv var ligegyldigt,
og jeg burde begå selvmord, og så...
Det sætter tanker i gang.
Ja.
Skal vi tage et billede? Op med fløjterne.
Stik dem op, sådan.
For satan da.
-Farvel. -Tak.
Tak.
Pis også.
-Det var sjovt. -Var det?
En fed, arbejdsløs dreng, der stadig bor hjemme,
så han propper fløjter op i næsen og vil vise verden det.
Hvorfor vil folk være kendt for sådan noget lort? Hvornår begyndte det?
Vi laver historierne for sjov, så folk tænker: "Næh, hvor interessant."
Som ved et biluheld. Når du sagtner farten på motorvejen, tænker du:
"Åh, det er interessant. Gid jeg ikke havde kigget."
Kunne jeg spille på to på én gang?
-Hvad sagde du til moderen? -Jeg bad om hendes nummer.
-Hvorfor? -Hvad mener du?
-Hvorfor ville du ringe? -For at gå på date.
-Inviterede du drengens mor ud? -Ja.
-Utroligt. -Hvorfor?
-Uprofessionelt, pinligt. -For hvem?
-For mig, nok også for hende. -Men hun sagde ja.
Du møder en kvinde, der vil have en fed dreng i avisen, og lægger an på hende.
-Jeg har en stærk libido. -Sig aldrig de ord igen.
Den kommer herhen.
Sid helt stille, så ser den os måske ikke.
Niks, vi er færdige. Den stopper op.
-Okay? -Hej.
Har du underlige drømme?
-Nogle gange. -Ja...
-Hvad med dig? -Jeg drømmer ikke, fordi jeg ikke sover.
Men hvis jeg gjorde, holdt jeg det for mig selv,
fordi det er kedeligt, når folk fortæller om deres drømme.
-Hvad synes I om den her? -Hun fortsætter alligevel.
Jeg kiggede i spejlet, og jeg så sær ud.
-Jeg kunne rive håret ud... -Det kender jeg.
...og jeg prøvede med mine tænder, som var løse.
Og så var det var ikke mig, men en baby. Hvad fanden betyder det?
Du havde den drøm med babyen, tænderne og håret?
Jung eller Freud sagde, at hvis du har den drøm
og fortæller andre om den, er du røvkedelig.
Uhøfligt. Det ville være en god klumme, ikke, James?
Nej, men som sagt sover jeg ikke, så hvis du kan komme og tale til mig hver aften,
og så liste ud, når jeg går i koma, ville det være dejligt.
Jeg har en idé til en anden god featureartikel: fantasimiddagsgæster.
Genialt, ikke? Vælg fem mennesker og begrund det.
-Hvorfor dog det? -Hvem er dine?
-Vælg fem, døde eller levende. -Døde.
-Men hvem? -Det er lige meget, bare de er døde.
-Jeg har mine. -Ja.
Nummer et, James Corden. Vi kunne lave Carpool Karaoke.
-Hvad med Carpool Kamikaze? -Den mand kan alt.
-Og gør det. -Han er nok ikke så sej, men han knokler.
Mest som chauffør.
Han er en slider, ligesom mig. Prinsesse Diana.
Hun ved, hvorfor hun døde, så kan vi endelig få vished om det.
Så du genopliver den stakkels kvinde for at spørge hende, hvordan hun døde?
Når de døde har fortalt alt, finder de fred.
Hun finder ikke fred sammen med dig og Corden.
-Mr. Bean. -Fiktiv.
Hylende morsom.
Du inviterer multimillionær Rowan Atkinson til middag med dig,
en død kvinde og James Corden, og tror, han bliver i rollen som Mr. Bean?
Jeg bestemmer, hvem jeg inviterer.
Kevin Hart, verdens sjoveste mand.
-Det er fire, ikke? -Jo.
Michael Jackson.
James Corden ville komme i bukserne ved synet af Jacko. I ville blive pjaskvåde.
Bliv dog voksen.
Den værste middag nogensinde.
Åh, godt.
-Travl? -Jeg forsøger.
-Det ser ikke sådan ud. -Fordi du forstyrrer os.
Vil du gøre, hvad jeg bad om? Du skal lære Sandy...
Hun lærer en masse.
Vær nu sød.
Den kører. Kom så.
-Nej, helt ærligt. -Jo.
-Det er dumt. Du kommer til skade. -Hvorfor?
-Fordi du er gammel. -Nej.
-Jeg er gammel og fuld. -Det er godt, hvis du er fuld.
-Nej, det er dumt. -Fulde folk hopper. Kom så.
Jeg kører dig ikke på skadestuen, hvis jeg lander på dig.
Godt, kom så.
Åndssvagt. Jeg flyver!
-Ja! -Giv slip, skat, giv slip.
Hvilken slags journalistik er du interesseret i?
Du behøver ikke lege babysitter. Jeg er tilfreds med at sidde her.
Jeg kan lide fred og ro.
Jeg bor sammen med min mor, far, bror og søster, så... huset kan være ret livligt.
-Hvad? -Undskyld.
Hvad? Hvad er der?
-Du er trist. -Det er fint, helt ærligt.
Jeg var gift i 25 år. Det var fantastisk. Nu er det slut. Det er ikke dit problem.
-Ville du ikke have børn? -Nej.
Trælse, små røvhuller.
Du kan stadig være glad.
Jeg prøver, men græd nu ikke. Folk tror, jeg har sagt noget slemt.
-Okay. -Okay.
Derfor vil jeg ikke have børn. De er for ynkelige.
Jeg tror, han skal til at spise. Se nu.
-Bad han dig om at se mig spise? -Ja.
-Hvad tænker du? -Det er fint.
Ikke just. Jeg putter maden i kæften, tygger, sluger, ligesom alle andre.
Men herfra minder det om det der superfotografi af en snegl,
som er forstørret tusind gange, der spiser et stykke kål.
-Slet ikke. Jeg spiser aldrig kål. -Det gjorde min bedstefar heller ikke.
Døde han af diabetes, som ham der kommer til?
Nej, tarmkræft.
-Får du nogen som helst fibre? -Ja, masser.
-Frugt og grøntsager? -Fem om dagen.
-Hvor mange stykker om dagen? -Ti.
-Kartofler tæller ikke. -Ingen så.
Du godeste, Tony!
Du er sådan en idiot.
Det er virkelig godt. Jeg vil gerne tro, jeg hjalp...
Ja, det der... det kan du signere.
Ja, der, hvor jeg sprang.
-Hej, alt godt? -Ja. Hej, George.
-Vi er tilbage ved syvtiden. -Før syv. Jeg skal... noget.
-Helt sikkert. Vi ses. -Ja.
Opfør dig pænt, George!
Måske du ikke skal nævne det med at ville begå selvmord.
-Som om jeg ville gøre det. -Undskyld, selvfølgelig ikke.
-Hvad hvis han nævner det? -Hvorfor skulle han?
-Det gør han ikke, det var en joke. -Nå.
-Godt, vi ses senere. -Hej hej.
-Vil du have noget at drikke? -Ja, tak.
Whisky?
Vi har... cola.
Far siger, du har været trist, siden tante Lisa døde.
Ja.
Jeg er også trist. Nogle gange drømmer jeg om hende.
-Også mig. -Hvorfor gjorde lægerne hende ikke rask?
De prøvede.
-Hvorfor reddede Jesus hende ikke? -Fordi han er et røvhul.
-Fortæl ikke dine forældre, jeg sagde det. -Nej.
-Vil du have te? -Nej.
-Sulten? -Ja.
Skal vi tage på cafe?
-Ja. -Godt, kom så.
-Har du penge? -Nej.
Taber.
-Hvad vil du have? -Fiskepinde og bønner.
Godt valg. Det tager jeg.
-Hvad skal det være? -Vi skal begge have fiskepinde og bønner.
-Det er kun på børnemenuen, desværre. -Jeg er ikke så sulten.
-Det kan du ikke bestille. -Hvad mener du?
-Det er til børn. -Men jeg kan vel spise, hvad børn spiser?
-Ja, men det koster kun £4,99. -Ja, fordi det er en mindre portion.
Jeg betaler børnepriser, men jeg får også en børneportion.
Vi har gjort den billigere, fordi den er til børn.
Det ved jeg. Portionen er mindre, fordi de er mindre.
Det er ikke et tilbud, fordi de er arbejdsløse, vel?
-Og den voksne betaler, så... -Sådan er reglerne.
Er de?
Okay.
Han skal have fiskepinde og bønner...
to gange.
Du spiser bare den ene portion, ikke? Hvad skal du så have?
Jeg er ikke så sulten, så bare en kaffe.
Så de er begge til ham?
Er det godt?
For satan da.
Hvor fanden er din far?
Lad det ikke være Julian.
Ja!
-George. -Jeg beklager...
-Jeg sad fast i... -Det er fint. Vi ses.
-Der var han. Okay? -Vi ses i morgen.
-Har I hygget jer? -Ja, farvel... Pis.
-Hvad laver du her? -Han...
Han kommer for at tale om at begynde på avisen.
-Okay, skønt. -Præcis, godt...
-Er det takeaway? -Nej, stoffer.
Du behøver ikke svare. Og klokken er syv, så smut.
-Okay. -Kom ind.
-Var det okay? -Hvorfor dog sige stoffer?