‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Nu vreau să jelești la nesfârșit.
‎Dar nici deloc.
‎Vreau râuri de lacrimi la înmormântare.
‎Dar să nu întreci măsura.
‎Mergi înainte, ridică-te!
‎Nu trândăvi în pat toată ziua!
‎Ieși la aer, deschide draperiile,
‎bucură-te de soare.
‎Cât mai poți.
‎Ți-e foame?
‎Dacă ai fi putut s-o deschizi, ‎aș fi fost mort deja.
‎Dar nu poți, nu-i așa? ‎Fiindcă nu ești bună de nimic.
‎Cine nu e bună de nimic?
‎Tu!
‎Tu.
‎Nu ești bună de nimic. ‎Fetița mea cuminte!
‎Și acum vrei să ți-o las la ușă?
‎Nu, mi-o poți da personal.
‎E o vedere de la Mike și Beth. ‎Cine or mai fi și ăștia.
‎Prieteni.
‎Ce zic?
‎Zic că se distrează de minune ‎și că Mike a avut diaree.
‎Bine.
‎Sper că vei fi poștașul meu ‎și când voi orbi.
‎Ce mai stai?
‎Am mâncat la restaurantul grecesc ‎la care mergem de obicei.
‎Cel din capătul drumului.
‎Sheila iar a fost în toane rele.
‎Îmi pierd mințile.
‎Doar dacă îți și răspunde.
‎Îmi răspunde.
‎Și ce spune?
‎Depinde ce-l întreb.
‎Desigur.
‎Mama ta?
‎Soția.
‎Îmi pare rău.
‎Stan a fost soțul meu.
‎Numele meu e Ann.
‎Tony.
‎Încântat de cunoștință.
‎Pare un om cumsecade.
‎- El e de aceeași părere? ‎- Desigur!
‎Nu s-a contrazis cu mine ‎nici măcar o dată în 48 de ani.
‎Eu n-am apucat atât.
‎Am întâlnit o femeie de treabă la cimitir.
‎Să nu-i spui Lisei.
‎Doamne, iartă-mă!
‎E cam de vârsta ta.
‎Cu un pic de Viagra, te-ai și pus pe ea.
‎M-am pus?
‎E plăcut să stăm de vorbă.
‎Am ajuns și aici, în sfârșit.
‎- Bună! ‎- Îmi cer scuze. Bună!
‎Am făcut ceai.
‎Două lingurițe de zahăr.
‎Haide să ne aranjăm. Ne facem părul.
‎Nu arată așa de rău, nu?
‎Azi e frumos afară. ‎Ieșim în curte mai încolo.
‎Nu pricep cum reușești.
‎- Ce anume? ‎- Să nu înnebunești.
‎Nu știe despre ce-i vorbești. ‎Pariez că nici nu te ține minte.
‎Nu știe că e în viață.
‎- Ce rost are? ‎- Cum adică?
‎Ei au avut grijă de noi, ‎dar acum nu mai pot.
‎Nici de ei înșiși nu pot avea grijă. ‎Așa că am eu.
‎Înțeleg, dar o fi mai bine așa?
‎N-avem cum să știm ce simt.
‎Nici ei nu știu.
‎Chiar și așa, trebuie să fim buni cu ei.
‎Tatăl meu e rupt de realitate.
‎M-aș simți prost...
‎L-am vizitat zilnic, dar m-aș simți prost ‎dacă n-aș mai face-o.
‎Dar, când îl vizitez zilnic,
‎mă simt prost când plec, ‎fiindcă e deprimant.
‎Știu că nu gândesc rațional, ‎dar nu vreau să gândesc așa,
‎fiindcă, atunci când o fac, ‎devin și mai deprimat
‎din cauză că eu vreau să dorm.
‎Nu am dormit...
‎Te plictisesc cumva?
‎Am intrat într-o polemică pe Twitter ‎cu un tâmpit care e student la Medicină,
‎iar acum m-a blocat. N-a făcut față.
‎Cât de jalnic!
‎Da. Așa e.
‎- Aș vrea să-l întâlnesc față în față. ‎- Da?
‎Ca să-i dau o mamă de bătaie.
‎- Pleci la cumpărat de heroină? ‎- Da.
‎Câtă iei de banii ăia?
‎Doar o punguliță.
‎O să-ți țin companie cândva.
‎- Da, oricând vrei. ‎- Diseară?
‎- Ce? ‎- Vreau să încerc heroină diseară.
‎Tu? Pe bune?
‎Da. De ce nu? Fie ce-o fi.
‎Cât costă să încerc o dată?
‎Un fum, o doză? Ce vrei, mai exact?
‎Nu vreau s-o injectez.
‎Nu suport acele. Și nici SIDA. ‎Nu vreau să mor de așa ceva.
‎Iei SIDA dacă folosești acul altora. ‎Și nu se mai moare din așa ceva.
‎Nimic nu mai e ce a fost.
‎Nici măcar SIDA.
‎Da. Cel mai bine ar fi dacă ai fuma.
‎- Nu e mare scofală. ‎- Să pufăi puțin?
‎Da.
‎Bine.
‎Ia-mi și mie...
‎de vreo douăzeci de lire. ‎Doar ca să încerc.
‎Bine.
‎Mi-o aduci pe la 19:00?
‎- Da? ‎- Bine.
‎- Știi unde stau? ‎- Da.
‎Și nu sufla nimic.
‎- Înțelegi? ‎- Da.
‎- Ești gata, grasule? ‎- Imediat.
‎Îl poți trage de șunca de la ceafă.
‎Ca pe un mops.
‎Salut!
‎Ce mai faci?
‎Încă sunt singur, mânios și suferind. ‎Abia aștept să las totul uitării. Tu?
‎Sunt bine, mersi.
‎Dacă nu te sinucizi diseară, ‎mai poți sta cu George?
‎Da. Pe la ce oră ziceai?
‎Pe la 17:00.
‎Am o treabă cu Jill. Durează câteva ore. ‎Mă întorc la 19:00.
‎Până la 19:00.
‎Eu am ceva de făcut la 19:00.
‎Da?
‎- Bun. ‎- Bine.
‎Ce-i făceai la gât?
‎Îi arătam lui Sandy ce textură are.
‎Nu ca un gât, ci mai degrabă ‎ca un sân sau scrot.
‎De alea nu te atingi.
‎- Tu ești de acord? ‎- Da. E-n regulă.
‎A dat din cap.
‎- Și tu ești de acord? ‎- Da.
‎De ce n-aș putea să-l apuc de gât?
‎Oamenii sunt ofensați din orice mai nou.
‎- Lucrezi la articolul ăla? ‎- Acum ne ocupăm. Hai!
‎Așa te cărau ai tăi când erai mic?
‎- Pe curând! ‎- Pa!
‎Pa!
‎Nu am cuvinte.
‎Cât ți-a luat să înveți ‎să cânți la două flaute cu nările?
‎Câteva ore pe zi, timp de săptămâni.
‎Așa e. Mă scotea din sărite.
‎Da...
‎Dar a meritat.
‎- Da. ‎- Da. Mișto.
‎N-am un loc de muncă, ‎așa că am mult timp liber.
‎Să-l folosești inteligent.
‎Ce chestie! În dimineața asta, ‎ziceam că viața mea nu mai are un rost
‎și că ar trebui să mă sinucid, ‎până când...
‎Îți dă de gândit, nu?
‎Da!
‎Facem o poză?
‎Pune și flautele.
‎Așa, să le băgăm acolo.
‎Vai de capul meu!
‎- Numai bine! ‎- Mersi!
‎Mulțumim!
‎Să-mi bag...
‎A fost amuzant.
‎Chiar a fost?
‎Un copil obez care încă stă cu mama lui, ‎fără o slujbă,
‎își bagă flaute în nas ‎și vrea să arate întregii lumi.
‎De ce preferă oamenii să fie vedete ‎pentru mizerii decât deloc?
‎De când vor asta?
‎Îți stârnesc râsul. Scriem despre ei ‎ca oamenii să zică: „Ce interesant!”
‎Ca la accidentele rutiere.
‎Încetinești pe autostradă și zici: ‎„Ce interesant! Mai bine nu mă uitam.”
‎De-aș putea să cânt și eu la două...
‎- Ce-ai întrebat-o pe maică-sa? ‎- Dacă pot s-o sun.
‎- De ce? ‎- Cum adică „de ce”?
‎- De ce s-o suni? ‎- Ca să ieșim în oraș.
‎- Ai invitat-o pe mama grăsanului? ‎- Da.
‎- E de necrezut! ‎- De ce?
‎- E lipsit de profesionalism și e jenant. ‎- Pentru cine?
‎- Pentru mine, pentru ea, probabil... ‎- A acceptat.
‎Întâlnești o femeie care vrea ‎să-și vadă plodul grăsan în ziar
‎și te dai imediat la ea.
‎- Am un libido foarte ridicat. ‎- Să nu mai spui vreodată cuvintele astea.
‎Se apropie.
‎Dacă nu te miști, ‎s-ar putea să nu ne observe.
‎Ba nu, s-a zis cu noi. Se oprește aici.
‎- Ce faceți? ‎- Bună!
‎Aveți vreodată vise ciudate?
‎Uneori.
‎Da...
‎Dar tu?
‎Nu am vise de niciun fel, ‎fiindcă nu dorm.
‎Chiar de-aș fi avut, ‎nu le-aș povesti nimănui,
‎fiindcă e extrem de anost să auzi ‎cum ți se povestește un vis.
‎Spune-mi ce zici de ăsta.
‎- Ni-l povestește oricum. ‎- Mă uitam în oglindă.
‎Arătam foarte ciudat ‎și puteam să-mi smulg părul din cap.
‎Te înțeleg.
‎Și am observat ‎că și dinții mei puteau fi scoși.
‎Apoi, nu mai eram eu în oglindă. ‎Era un bebeluș.
‎Ce mai înseamnă și asta?
‎Ai avut visul cu bebelușul, ‎dinții și părul?
‎Cred că Freud sau Jung a spus asta,
‎dar, dacă ai acel vis ‎și-l povestești și altora,
‎ești foarte plictisitoare.
‎Nepoliticos.
‎Ar fi un subiect interesant, nu?
‎Nu. Îți spun eu ce-ar fi. ‎Cum spuneam, eu nu dorm.
‎Dacă ai veni seara pe la mine, ‎mi-ai vorbi cinci minute
‎și ai pleca atunci când intru în comă,
‎ar fi extraordinar.
‎De fapt, mai am o idee ‎pentru un articol bun.
‎„Cină imaginară cu invitați celebri.”
‎Nu e genial? ‎Pe care cinci i-ați alege și de ce?
‎De ce, într=adevăr.
‎Alege cinci oameni. ‎În viață sau decedați.
‎- Decedați. ‎- Dar pe care?
‎- Nu contează. Morți să fie. ‎- Vi-i spun pe ai mei.
‎- Normal că da. ‎- Primul e James Corden.
‎- Să-mi bag! ‎- Am putea face Carpool Karaoke.
‎Nu Carpool Kamikaze?
‎E în stare de orice.
‎- Chiar face. ‎- Știu că șmecherii nu-l plac,
‎dar muncește întruna.
‎- Ca șofer. ‎- E sârguincios, ca mine.
‎Prințesa Diana.
‎Ea ar ști de ce a murit, ce s-a petrecut.
‎Am putea să-i elucidăm misterul.
‎Ai învia-o pe sărmana femeie
‎doar ca s-o întrebi de ce a murit?
‎Cei morți vor să-și spună povestea, ‎ca să fie împăcați.
‎Nu e împăcată. E într-o cameră ‎cu tine și James Corden.
‎- Mr Bean! ‎- Un personaj!
‎Unul amuzant.
‎L-ai invitat ‎pe multimilionarul Rowan Atkinson
‎la o petrecere cu tine, o femeie moartă ‎și James Corden.
‎Te aștepți să rămână în personajul ‎lui Mr Bean timp de trei ore?
‎E treaba mea pe cine invit.
‎Kevin Hart, cel mai amuzant om din lume.
‎- Cu el se fac patru, nu? ‎- Da.
‎Michael Jackson.
‎James Corden ar avea orgasm ‎dacă Jacko ar intra acolo.
‎Și-ar da drumul peste tot.
‎Trebuie să te maturizezi.
‎Cea mai oribilă cină!
‎Ce bine!
‎- Ești ocupat? ‎- Încerc să fiu.
‎V-am urmărit. Nu pari a fi.
‎Dar n-ai văzut-o și pe aia ‎că nu ne lăsa să lucrăm?
‎Poți face ceea ce te-am rugat? ‎Trebuie s-o înveți pe Sandy...
‎A învățat multe.
‎Te rog.
‎Bun. Merge. Haide!
‎- Nu! ‎- Ba da!
‎- E o prostie! O să te rănești! ‎- De ce?
‎- Fiindcă ești bătrân. ‎- Ba nu.
‎- Eu sunt. Uite, m-am îmbătat. ‎- Hai!
‎- E mai bine dacă ești beată. ‎- E o tâmpenie!
‎Oamenii beți se ridică ușor. Haide!
‎Dacă mă prăbușesc pe tine, ‎nu te duc la Urgențe.
‎Așa. Haide!
‎Ce tâmpenie!
‎Zbor!
‎Da!
‎Dă-mi drumul, scumpo!
‎De ce fel de jurnalism ești interesată?
‎Nu trebuie să mă dădăcești.
‎Mă mulțumesc să stau aici...
‎unde e pace și liniște.
‎Locuiesc cu mama, tata, ‎fratele și sora, așa că...
‎Casa mea e plină de viață.
‎- Ce e? ‎- Îmi pare rău.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Tu suferi.
‎E în regulă. Serios.
‎Am fost căsătorit 25 de ani. ‎A fost incredibil.
‎S-a terminat. Nu e problema ta.
‎- N-ai vrut copii? ‎- Nu.
‎Mucoșii sunt enervanți.
‎Încă poți fi fericit.
‎O să încerc. Nu mai plânge.
‎Lumea va crede că ți-am zis ceva urât.
‎- Bine. ‎- Da?
‎De asta nu vreau copii. ‎Sunt plângăcioși și penibili.
‎Va începe să mănânce. Ia uită-te la el.
‎- Ți-a spus să te uiți la mine, nu? ‎- Da.
‎- Ce părere ai? ‎- E în regulă.
‎Exact. Pun mâncarea în gură,
‎o mestec și o înghit, ca orice om.
‎De aici arată ca o fotografie ‎de rezoluție înaltă,
‎în care măresc imaginea ‎unui melc care mănâncă varză.
‎Nici pomeneală. ‎N-ai să mă vezi mâncând varză.
‎Nici bunicul meu nu mânca varză.
‎A murit de diabet, cum va păți el?
‎Nu. Cancer de colon.
‎- Incluzi ceva fibre în dieta ta? ‎- O mulțime.
‎- Fructe și legume? ‎- Eu, cinci porții pe zi.
‎- Tu câte mănânci pe zi? ‎- Zece.
‎- Cartofii nu se pun. ‎- Niciuna.
‎Dumnezeule, Tony!
‎Ești așa de prost!
‎- Îți iese bine. ‎- Mersi!
‎Eu te-am ajutat doar...
‎Da, la partea aia! Te poți semna acolo.
‎Da, unde m-ai speriat.
‎- Salut! Ce faci? ‎- Bine. Salut, George!
‎- Mă întorc pe la 19:00. ‎- Neapărat. Am de făcut ceva.
‎- Bine. Ne vedem atunci. ‎- Da.
‎Să fii cuminte, George!
‎Să nu-i vorbești ‎despre treaba cu sinuciderea.
‎De parcă aș face asta!
‎Știu, scuză-mă.
‎Dar dacă mă întreabă el?
‎De ce te-ar întreba?
‎N-ar face asta. Glumeam.
‎- Ne vedem mai târziu. ‎- Pa!
‎Vrei ceva de băut?
‎Da, te rog.
‎Whisky?
‎N-am decât niște suc.
‎Tati zice că ești trist ‎de când a murit mătușa Lisa.
‎Da.
‎Și eu sunt trist.
‎Uneori, o visez.
‎Și eu.
‎De ce n-au făcut-o doctorii bine?
‎Au încercat.
‎De ce n-a salvat-o Iisus?
‎Fiindcă e un nesimțit.
‎- Nu le spune alor tăi că am zis asta. ‎- Nu.
‎- Vrei un ceai? ‎- Nu.
‎- Ți-e foame? ‎- Da.
‎Mergem la local?
‎- Da. ‎- Da. Să mergem, atunci.
‎- Ai bani? ‎- Nu.
‎Pârlitule!
‎Ce-ți face cu ochiul?
‎Crochete de pește cu fasole.
‎Bună alegere. Și eu îmi comand la fel.
‎- Cu ce vă servesc? ‎- Crochete de pește cu fasole.
‎Acelea sunt doar pe meniul copiilor.
‎Nu prea mi-e foame.
‎Nu puteți comanda asta.
‎- Cum adică? ‎- E pentru copii.
‎Dar și eu pot mânca ce mănâncă un copil.
‎Da, dar costă doar 4,99.
‎Da, fiindcă e o porție mai mică.
‎Plătesc prețul destinat copiilor, ‎dar primesc o porție pentru copii.
‎Noi am făcut prețul mai mic, ‎fiind pentru copii.
‎Știu. Deoarece porția e mică.
‎E mică fiindcă ei sunt mici.
‎Nu e din cauză că sunt șomeri, nu? ‎Un adult plătește, deci...
‎Astea sunt regulile.
‎Chiar așa?
‎Bine.
‎Atunci, el va comanda crochete cu fasole. ‎Două porții.
‎- Ca tu să mănânci una, nu? ‎- Nu.
‎Dar tu ce comanzi?
‎Cum am zis, nu mi-e foame. Doar o cafea.
‎Ambele sunt pentru el?
‎E bună?
‎Fir-ar să fie!
‎Pe unde umblă taică-tu?
‎Să nu fie Julian!
‎Da!
‎- George! ‎- Scuze.
‎- Am fost prins în... ‎- Nicio problemă. Pa!
‎Toate bune?
‎- Ne vedem mâine. ‎- Bine.
‎- Te-ai simțit bine? ‎- Du-te...
‎Băga-mi-aș!
‎Tu ce faci pe aici?
‎A venit să discutăm despre gazetă.
‎Bun. Super.
‎Exact.
‎- Mâncare la pachet? ‎- Droguri.
‎- Nu-i răspunde! ‎- Ce?
‎E ora 19:00, șterge-o!
‎- Bine. ‎- Intră.
‎A fost bine?
‎De ce i-ai zice că aduci droguri?