PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Kdy jste si toho poprvé všiml?
Praskla trubka
a voda promočila tapetu. Vytvořil se tu tenhle obrázek.
A kdy vás napadlo: „To vypadá jako sir Kenneth Branagh?“
Jakmile se tu začaly tvořit ty stíny. Ta pusa vypadá úplně jako jeho.
- Je to jen čára. - Jo.
- Úžasný, co? Donutí vás to přemýšlet. - Jo.
Vyfoť to.
Můžeme?
Jo.
Tohle manželku rozveselí.
- Vážně? - Je trochu mimo.
- Dostala kladivem do hlavy. - Fakt?
Praštili ji dva týpci na mopedu, aby pustila kabelku.
Policie je nechce honit, protože pak si sundají helmy
a začne to být nebezpečné a policie nechce mít problémy.
- Podělaná politická korektnost. - Jo.
Takže jeho ženu přepadne motorkářský gang
a praští ji kladivem. Manžel přijde domů,
uvidí skvrnu, která vypadá jako sir Branagh,
a kvůli tomu zavolá do místních novin.
Každá skvrna přece vypadá jako Branagh.
Nemá žádné rozpoznávací znaky. Nenamaluješ jeho karikaturu,
protože na něm není nic, co bys mohl zveličit.
Má jen vágní béžovej obličej.
Na jeho místě bych nosil velké červené brýle.
Lidi by se ptali: „Kdo je Kenneth Branagh?“ „Velké červené brýle.“ „Aha!“
Je docela fešák, rád bych vypadal jako on,
Jak jinak, vždyť vypadáš jako Shrek.
Pro tebe by to bylo vylepšení. Byl bys člověk.
Holkám se líbím. Když je o tom řeč, byl jsem na rande s mámou toho tlusťocha.
Uvidíme se v kanclu.
...stálo to asi 40 babek, co pak uděláš s...
- Kde jsou mý prachy? - Hlavně klid.
- Kdo kurva jste? - Kdokoliv chceš.
- Utratil jsi 60 babek za prostitutku? - Ne, kámoška.
Po něm bych 60 nechtěla. A nejsem prostitutka, ale sexuální pracovnice.
- Aha, moje chyba. Naval mý prachy! - Opatrně s ním.
- Nemáte ho teď někomu honit? - Další schůzku mám ve tři.
Cos s nima udělal? Je mi to jasný.
- Koupil jsem si drogy. - Jsou moje.
- Můžeme se podělit. - A proč, jsou moje.
Co jsi koupil?
- Herák a hašiš. - Aha.
- Hašiš si vezmu, herák si nech. - Nemám ho u sebe, víš jak.
- Přijdu k tobě domů. - Tak jo.
To žiješ tady?
Jo.
Proč?
Z minulý garáže mě vykopli.
Nešlo mi o tuhle konkrétní garáž, ale proč bydlíš v garáži?
Lidi jako vy to jen ze svý slonovinový věže nevidí.
Jsem princezna, protože nežiju v díře ve zdi.
Ať mi tam neleze, jasný?
Jo, fakt toužím po prochcaný matraci.
Blbej hňup.
- Trochu soucitu, umřela mu holka. - Měl holku?
Předávkování. K drogám ho přivedla ona. Všichni děláme věci, které nechceme dělat.
Nechcete náhodou něco?
Jako co?
Cokoli.
Cokoli?
Cokoli...
za 50 babek.
Nic horšího jsem nezažila, asi budu zvracet.
Proč všechno rovnou nenamočíš do vody?
„Cokoli za 50 babek.“
- Kolikrát sis dal rybí prsty a fazole? - To je fuk.
Stejně už jsi hotová. Přesně včas.
- Uklízečka by byla levnější. - Kolik si účtují?
Desítku za hoďku.
- Takže pět hodin za 50? - Jo.
Každopádně...
- Ráda jsem pokecala. - Co šálek čaje, než půjdeš?
- Dobře. - Ne, myslel jsem, že ti ho udělám.
- To nemusíš. - Jak se jmenuješ?
- Roxy. - A doopravdy?
To jsi z daňovýho?
Dafné.
- Co se tak tváříš? - Hezký jméno.
Přesně tak. Ke mně se nehodí.
- Protože nejsi milá? - Já nevím.
Hodí se k tobě.
Někde tam uvnitř jsi Dafné.
Nikdy nevíš, co tě čeká. Jednu chvíli... se cítíš šťastná, v bezpečí a samolibě
a pak tě o všechno připraví.
Musíš mít plán B.
Já... Vím o tvojí ženě.
- Řekl mi to Julian. - Julian?
Ten posranej hubeňour! Pozval jsem ho sem a okradl mě.
Víš, že si nemůže pomoct, že jo?
- Samozřejmě, že může. - To o závislosti moc nevíš.
Myslím, že to chápu. „Není to moje chyba, jsem závislý.“
Všechno je teď závislost.
„Není moje chyba, že jsem ožralej někoho přejel,
jsem alkoholik. Necháte mě jet?“
A pak je tu závislost na jídle. Na něm jsme přece závislí všichni.
Nejhorší je závislost na sexu.
Vymyslel ji někdo, koho načapali při podvádění.
Takoví patří mezi moje nejlepší klienty.
- Proč to děláš? - Prachy.
- Chápu. Ale proč tohle? - Ptáš se jen kvůli tomu, co dělám.
Jak jsi s tím vůbec začala?
- Pamatuješ film Pretty Woman? - Jo.
- Působilo to vážně oslnivě. - Opravdu?
- Ne, jistěže ne. - Tak já nevím.
Divil by ses, kolik lidí očekává sexuální pracovnici jako Julii Robertsovou,
a pak přijdu já.
Ale.... Mám tyhle.
- Co myslíš? - Maličký ručky.
- Co je na nich? - Všichni klienti je milují.
- Proč? - Jejich péra díky nim vypadají obrovsky.
Dost jsi mě vzdělala.
- Jsem poctěna. - Jsem rád. Každopádně...
Tady máš.
Nic víc už nechceš?
Ne.
Prima.
Tak se měj.
- Naprosto zbožňuju tvou fenku. - To jsme dva.
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
Chtěla jsem to dát vyprat. Kam jsem to jen dala.
Najdeme ho, o nic nejde.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- V pořádku? - Jo.
- Jak je, tati? - Jak se má Lisa?
Ježíši, je mrtvá, tati. Už si to konečně zapamatuj.
Vážně kurevsky mě zabolí, kdykoli se na ni zeptáš.
- Proč ho v tom nenecháte? - A proč?
Bylo by mu pak možná líp.
Fajn. Na mých pocitech opět nikomu nezáleží.
Prostitutka mě zrovna poučovala, jak mám dbát na city feťáka, co mě okradl.
To zní ...
On pro mě pracuje, ona uklízí.
- Je to komplikované. - Jo. No, mně do toho určitě nic není.
Zajímavý.
A co?
Řekla jste: „Mně do toho určitě nic není,“
- jako by vám do toho něco bylo. - Ne.
- Řekla. - Spadl jste z višně?
- Co...? - Proč nemůžete být normální?
Teda, vím, že normální nejste.
Jste zahořklý, naštvaný a v depresi.
Hněváte se na celý svět. Ale pro Boha živýho, je to váš táta.
- Ne, já vím. - To prostě nemůžete
10 minut předstírat, že jste normální?
- To mělo být rýpnutí? - Nechtěla jsem se vás dotknout.
Jen říkám, že možná na 10 minut...
Dost názorů na to, že vám do toho nic není.
Pořád vnímá bolest.
- Jako všichni. - Ne, já to chápu.
Trochu zvláštní od někoho, kdo se stará o mého tátu.
Je to vaše práce. Trochu neprofesionální mě takhle kritizovat, ne?
Jste jako troll na Twitteru. Protože jste naštvaný, musí být naštvaní i ostatní.
Napřed jsem vás nechtěla soudit.
Myslela jsem si, že máte pokaždé špatný den.
To nejspíš proto, že jste čurák.
To se povedlo.
Čurák.
Jo.
Nemohl jsem tomu uvěřit. Zdravotní sestra, co se stará o mého tátu s Alzheimerem.
Pustila se do mě, že jsem naštvaný. Je to…
- To bych neřešila. - Ne, já vím.
- Ale řešíš to. - Jo.
Víš, že má pravdu.
Co vím?
Neskutečný. Stane, co myslíš? Že se na mě ženský domluvily?
Souhlasí se mnou.
- To je překvapení. - Omluv se jí.
- Za co? - Na tom nezáleží.
Ukazuje to sílu, ne slabost. To mi věř.
Nemůžu se omluvit jen tak za nic.
Přece by ses neomlouval za nic.
Ale za to, že se hádáš s někým, koho máš rád. S někým, kdo je milý.
Je milá, ne?
- Je... - Tak vidíš.
Co?
Bylo mi to jasné.
- Ber to jako první mileneckou hádku. - To je směšné.
Tak jo, dobrá práce.
Zatím se měj. Ty taky, Stane.
- Dobrý týden? - Ne, jistěže ne.
- Jak by mohl být dobrý? - Na to znáte odpověď jen vy.
- Tak proč vám teda platím? - Dobrá otázka.
- A? - Proč mi platíte?
To mám vědět taky?
Tony, jsme tu od toho, abychom zodpověděli těžké otázky o vás.
Možná odpověď znát nechcete.
Je pro vás nejsnazší dělat, že žádná odpověď není.
Odpověď existuje, ale působíte,
že radši přijmete, že jste nešťastný.
Ne, já to přijímám. Vím přesně, proč jsem nešťastný.
Taky vím, že jediná věc, která by mě učinila šťastným, je nemožná.
Zato nevím, proč platím někomu, komu na mě nezáleží.
Podívejte, v životě máte lidi,
kterým na vás záleží, ale dělají to, co je pro vás dobré?
Nikdo neví, co je pro mě dobré.
- Odpověď je někde ve vašem nitru. - Jen chci přestat být smutný.
Tak prosím.
Prostě přestaňte být smutný.
NOVINY TAMBURY GAZETTE
Rovnou na místě si dělám poznámky, když u toho teda neusnu.
Zjistím jejich příběh, jméno a věk, a na jaké ulici žijí. To lidi milují.
A pak se snažím, aby ta podělaná banálnost působila aspoň trochu zajímavě.
Tomuhle chlápkovi prasklo potrubí a na tapetě má skvrnu,
která podle něj vypadá jako Kenneth Branagh.
- Víš vůbec, kdo to je? - Ne.
Starší herec, režisér a...
- Znáš Emmu Thompsonovou? - Jo.
Tak to by ho nasralo. Nicméně,
byla to skvrna na zdi.
Máš ty fotky z...
Když je řeč o fotkách,
mám pár fotek z rande s mámou toho tlustýho kluka.
Všichni poslouchejte. Jdeme všichni na akci.
- Ne. - Ale ano.
Posílíme týmového ducha.
Ve městě je nový stand-up klub. Inzerují v novinách,
tak mě napadlo nám všem koupit lístky.
- Sehnala bych je zadarmo. - Je potřeba podporovat umění.
Je to dobrej klub. Opravdoví komici.
Mají tam i komičku.
A?
Jen se ujišťuju, že ti to nevadí.
Tak půjdeme všichni. Bude to zábava.
- Nebude. - Tony, dej tomu šanci.
Když je o tom řeč, tuhle jsem si užil s...
- Tony. - Aha.
- Kdo je to? - Místní magor.
- Zase se chcete dostat do novin, Bryane? - Je nová.
Jo.
- Páchnete. - Na tom nesejde.
Něco pro vaši titulní stránku, jestli máte zájem.
- Ne. - Zub Freddieho Mercuryho.
- Kde jste ho vzal? - V parku u houpačky.
Proč má být jeho?
- Podívejte, jak je velikej. - Nechutný.
Strčte si péro do huby, slečno ukecaná.
Proč chcete být v novinách?
Chci světu ukázat, co ve mně je, co dokážu. Jaký mám nemoci.
- Vaše nemoci nikoho nezajímají. - Vážně?
Sexuální historie?
- Ne. - Ne?
Jsem člen klubu swingerů.
Znáte asistenta trenéra Tambury FC?
Vykouřil jsem mu ho. Dejte to do sportovní rubriky.
To tam vážně dávat nebudeme.
To není jeho zub. O vaše nemoci zájem nemáme.
Tohle jsou místní noviny o stařenkách, jejich kočkách a o klobouku na stromě.
Nenapíšeme článek: „Bryan Gittens, přitrouble hrdý na kouření
nějakých dementů na fotbale." Přemýšlejte.
- Máte stránku se vtipy? - Ne.
Vaše chyba, píšu vtipy. Chcete jeden slyšet?
Co vznikne zkřížením postižené chobotnice s mou bývalou ženou?
Pětinohá děvka.
- Ne každý se dostane do novin. - Taky neprstili Jackie Collinsovou.
- A vy jo? - Ne.
To tisku někdy vadilo?
Nemám pravdu?
Paráda. Oukej, tak díky.
- Dobře. - Přijďte zas.
Mám pro tebe dobrou reportáž.
- Nemáš. - To je drzost.
- Nic jsem neřekla. - Nemusíš.
- Krystaly. - Jak říkám.
- Jejich léčebná síla. - Jsou to kecy.
- Jsi tak úzkoprsý. - Ne.
- V nic nevěříš. - Ano, věřím.
- Nejsi ateista? - To znamená, že nevěřím v žádného boha.
- Jak můžeš nevěřit v Boha? - Kterého?
Co tím myslíš?
V Dia?
- To je kdo? - Řecký bůh.
Nebo v Ra nebo v Ganéšu?
Myslím toho skutečného z Bible.
Jahve.
Prostě Bůh!
Nevěříš v ty bohy, co jsem zmínil. Přesně takhle já nevěřím v toho tvého.
To nevěříš, že všechno tohle někdo vytvořil?
Proč věříš, že to všechno někdo vytvořil?
Protože je to tak dobré. Nemůže to být jen náhoda, že?
Velký třesk? Všechno vzniklo z ničeho? To je nemožné.
- Máš pravdu, vytvořil to Bůh. - Správně.
A kde se vzal Bůh?
Vždycky tu byl.
A je to. Snadný, viď?
Vždy jsi měl ze všeho radost, i z maličkostí.
Jen tak sedět se psem na gauči.
S výrazem: „Sedím se psem na gauči a užívám si to.“
Dej jí za mě pusu.
Vezmi ji na pláž. Má to tam ráda. Oba to tam máte rádi.
Chceš jít na pláž? Jo?
Tak pojď.
- Proboha, proč jsi to udělal? - Vypadalas, že je ti vedro!
Usnula jsem! Jsem celá mokrá! Vyděsil jsi i psa!
Ty posranej parchante!
Můžu se jít rovnou vykoupat do moře.
Pojď se mnou! Tak jdeme?
- Ne. - Jdeme, Tony! Tak pojď!
- Ne! - No tak!
Pojď!
Pojď do vody, Tony!
...proto sportovní ponožky!
Díky, jste opravdu báječný publikum.
Jsem rád, protože tenhle týden jsem bohužel dostal špatný zprávy.
No tak, smutněji!
Jo, bylo to... Kamarád před týdnem spáchal sebevraždu.
Jo, šel nahoru, spolknul všechno v lékárničce.
Udusil se tamponem!
Udusil se tamponem.
Tenhle chlápek ten vtip naprosto nenáviděl.
Říkám vám, tváří se jako moje babička. Proboha, jen to ne.
Neber to tak vážně, třeba se to nikdy nestane. „Tomu vtipu se prostě nezasměju!“
No tak, jak se jmenuješ?
Jak se jmenuješ?
- Tony. - Vidíš, že to jde. Jakej je tvůj příběh?
- Můj příběh? - Jo.
Sedíš v první řadě, tak povídej.
Moje žena před pár měsíci umřela. Rakovina prsu.
Zničilo mě to.
Neuplyne den, aniž bych nechtěl... spáchat sebevraždu.
Nevidím důvod žít dál.
No...
Deštníky jsou divný, co? Děláte někdy... tohle s deštníkem, jen...
- Zeptal se. - Jo.
Zeptal se mě a já mu pravdivě odpověděl.
- Pravda je pro tebe důležitá. - Jo, je.
Mám pro tebe něco pravdivýho, Tony. Jsem unavenej.
Unavuje mě strachovat se o tebe a o to, co dalšího uděláš.
Snažit se vymýšlet důvody, proč by ses neměl zabít,
a vymýšlet, kam tě vytáhnout, abych tě rozveselil.
Uprostřed týdne, kdy bych měl být s manželkou a synem a řešit svý problémy.
Aha, takže smí vtipkovat o sebevraždě, ale já nemůžu ani...
Ten vtip ani nebyl o tobě, Tony. Nestalo se to, vymyslel si ho.
Jeho kamarád se očividně neudusil tamponem.
- To chápu. - Nezná tvou situaci.
- No... - Nezná. Kdyby řekl:
„Ruce nahoru, jestli vám umřela žena a chcete se zabít,“
řekl bys: „Tady.“ A on na to „Tady je pro tebe fór...“
- Možná jsem prostě neměl náladu. - Bezva.
Snažil se všechny rozveselit.
O to se snažím i já. Ze všech sil se snažím... abys byl šťastný.
Oukej.
Díky.
- V pohodě? - Jo, tak zítra.
Tak zítra.
Podívej. Audrey Hepburnová.
Sluší jí to, co?
- Brandy, jsi taková dámička. - Bude všem pro srandu.
Byl to její nápad.
- Jak dlouho... - Asi ...
- Deset minut. - Paráda.
Přinesl jsem ti dárek.
Za moje peníze?
- Jo. - Milý.
Vážně tam nechceš trochu tohohle?
Tak to tam dej.
Určitě?
Co se může stát?
No, tohle.
Hele, omlouvám se ti za...
tu krádež peněz. To jsem nebyl já.
Ale ta nemoc, viď?
Každý má výmluvy.
Nemůžu uvěřit, že máme něco společného.
Oba jsme přišli o partnerky, oba se snažíme utišit bolest,
oba jsme nuly...
Bez urážky, ale když se na tebe podívám, řeknu si... do prdele, jsem jako on.
Ne, nejsi.
Ne, že mě okradeš!
Překlad titulků: Jakub Doležal