PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Ježíši!
Ještě nejsem ani doma.
A už jsem promáčená. Jsem ještě venku. Jak dlouho jsi to tam měl?
- 40 minut. Čekal jsem jako pes u okna. - Ty debile. Nemůžu uvěřit, že jsem mokrá.
- Těžký den v práci? - Ne.
Práce byla v pohodě. Těžké to bylo,
jakmile jsem vešla do domu. Jakou z toho máš radost.
Hodná holka.
- Jdete za ním? - Jo.
- Dáte mu to? - Jasně.
- Vy jste jako jeho kamarád nebo jak? - Jo.
- Čau. - Došla ti pošta.
- Odkud to máš? - Od pošťáka.
Co? Do prd...
Měl jsi ho donutit dát to do schránky.
Šla jsem podél silnice, nebyl tam chodník.
Uklouzla jsem z prudkého náspu a spadla do bordelu.
Dopadla jsem přímo na velký kus dřeva s hřebíkem a kovem, co čouhal ven.
Prošel přímo skrz můj bok.
A vzadu ven. Všude byla krev.
Zázrak, že jsem pořád naživu.
Doktoři říkali, že proto, že jsem tak velká,
tak to mnou prošlo a minulo to důležité orgány.
- Rozumíte, přímo skrz... - Špeky.
Moje tloušťka mi tak vlastně zachránila život.
To ani ne. Kdybyste byla hubená, vůbec byste na to dřevo nedopadla.
Bez problému byste spadla vedle něj.
Díky.
Fotky se povedly.
Starý pokoj Lisy.
Máš hlad?
Hloupá otázka.
- Myslel jsem, že mě popadneš za krk. - Ještě ne.
Jestli chceš použít tuhle fotku, tak prostě...
vezmeš soubor P100124.JPG,
přetáhneš ho do téhle složky a nahraje se.
Hotovo, můžeme přejít na další fotku.
Tohle bude P100125.JPG. Klikneš na to a pak to samozřejmě dáš do složky.
No ty vole. Proč tu chceš pracovat?
- Je to vzrušující. - A co?
Žurnalistika.
- Jako tady? - Musíš někde začít.
Ale když začneš tady, taky tu skončíš. Vidíš tohle?
To není vůbec pravda. Tohle je skvělý odrazový můstek.
Jeden náš bývalý kolega
- píše pro The Guardian. - Jak se jmenuje?
- Teď si nevzpomenu. - Ale prosadil se, jo?
- Jde o to... - Bill Koons.
Nebyl tu moc dlouho. Rád si šáhnul.
Ale to se mi děje pořád.
Teď je řidič kamionu.
Od té soudní pře.
To jsem nevěděl. Jde o to,
že začneš tady a pak budeš mít zářnou budoucnost v žurnalistice.
Jakou zářnou budoucnost? Než budeš reportérka, noviny už nebudou
existovat. Bude už jen neskutečnej bordel na internetu.
Budete postovat nechutný, nenávistný názory, který ani nejsou vaše.
Šéfredaktor bude chtít spoustu kliknutí kvůli reklamě,
protože svět je plnej naprostejch idiotů.
Čeká ji naprosto otřesná budoucnost.
Tohle tě rozveselí, Bručoune...
mluvil jsem s Jill. Domluvili jsme ti rande.
- A na co? - No...
- známe milou... - Rande?
- Jo. - Ani nápad!
- Je taky vdova. - Takže budeme mít hodně společného?
- Řekl jsem jí o tobě. - Jo?
- No jo. - Ví, že jsem ženatý?
- Ne... - S tvou sestrou.
- Ne. - Nebo jsi zapomněl? Protože já ne.
Jen se snažím pracovat, abys mě nechal být, dokud nenastane čas.
Protože i když na vteřinu zahlédneš mé staré já, jak se baví,
věz, že mě to pořád bolí, a okamžik je hned v háji,
protože to s ní nemůžu sdílet. Nemůžu se dočkat, až budu s ní, kurva.
To nedává smysl. Jsi racionální člověk. Vždyť na posmrtný život nevěříš.
Já vím. Je navždy pryč. Ale pochop už jednu věc.
Radši budu navždy pryč s ní, než abych byl někde bez ní, jasný?
Krucinál, to mě nemůžeš nechat být? Bože můj.
Tlačí na mě...
abych začal znovu randit. I když, jak říkám, já nikdy nerandil.
Nechápu proč bych měl. Někoho jsem náhodou potkal
a ukázalo se, že je dokonalá a... To už se nikdy nestane.
A co takhle se prostě...
- bavit? - Nebudu se bavit.
Tak znova, tenhle přístup je na hovno.
„Kde je moje spřízněná duše?“
Není pro nás přirozené mít jen jednoho životního partnera.
Je to vzácné u většiny živočišných druhů.
Vezměte si australskou myš.
Sameček žije jen rok.
Jakmile dospěje a chce se rozmnožovat, začne se rozmnožovat...
s asi 100 samičkami.
Je nadrženej a doslova si říká: „Ošukám všechno, co se hýbe.“ A taky ošuká.
Nikoho nesvádí, vůbec se neptá: „Jsme kompatibilní?“
nebo „Je to moje spřízněná duše?“
Prostě do ní jde, ať už se jí to líbí, nebo ne. Je to vlastně znásilnění.
Ale nikdo proti němu neprotestuje.
A pak je... vyčerpaný...
a mrtvý.
Poprosím 68 liber.
Nějaké plány na víkend?
Znásilním se k smrti.
- Dobrý den. - Zdravím.
- Kde je ta druhá? - Jaká druhá?
Ta drzá Skotka.
Emma. Chcete s ní mluvit?
Ano, prosím. Díky.
V pohodě, tati?
- Chtěl jste mě vidět? - Jo.
Omlouvám se.
A za co?
- Na tom očividně nesejde. - Na čem?
Proč se omlouvám.
Omlouvám se za to...
že jsem takovej hajzl.
Aha.
Omlouváte se za to, že jste byl doteď hajzl, nebo je to omluva dopředu?
Děláte s mým tátou zázraky a...
- měl bych s ním trávit víc času. - To je v pořádku.
- Nedělala bych si o něj starosti. - Díky.
Jo,
když je o něm řeč.
Dnes jste naštval spoustu lidí, že?
Jak?
Řekl Ireney Tindulové, že by ji rád nakládal zezadu.
Proč zezadu?
- O to tu přece nejde. - Ne, jasně...
- Ošklivá. - Aha.
A obvinil Charlieho Willise, že ho vykouřil Eltonu Johnovi.
- Kolik je Charlie Willisovi? - 89.
Oplzlej bastard.
- Něco dalšího? Řekněte, že jo. - Řekl Winstonovi Freemanovi,
že má péro jako čing čong.
Jak víš, jaký péro mají čing... Neříkej čing čong, táto.
- To mě rozesmálo. - Náročný den?
Já..
pár lidí se mě snaží přimět, abych šel na rande.
Tak to byste na to rande měl jít.
- Musím zpátky do práce. - Dobře.
- Tak zatím. - Zatím.
Tak jaká, Ireney?
Tady ji máme. Pojď sem, ty nadržená krávo.
LISA JANE JOHNSONOVÁ
Švagr chce, abych šel na rande.
No výborně. Potřebuješ nějaké rady?
- Proč bych je měl potřebovat? - S ženami budeš příšerný.
Jo? Pustila se do mě, Stane.
Všichni jsou příšerní, ale ti nevrlí a sobečtí jsou nejhorší.
Budu si dělat poznámky. Tohle se bude hodit.
Tak povídej, co jí řekneš? Dělej, že jsem ona.
- Zahrajeme si na to? - Jestli chceš.
Ahoj, jsem Tony.
Nechci soudit tvůj věk, ale máš vlastní zuby?
Asi špatný začátek, když mě praští.
Dobrý začátek, rozesmál jsi mě, ale předpokládám, že nebude tak stará jako já.
To kurva doufám.
- Nebuď sprostý. Ber to vážně! - Nemůžu. Já... Budu prostě upřímný.
Vysvětlím jí svou situaci, čím si procházím. Budu k ní upřímný a...
- Takže vše je jen o tobě? - Ať udělám, co udělám, je to blbě.
Nechci už randit. Nechci žít bez Lisy.
Ale nejde tu jen o tebe, viď? Na to narážím.
Co když jí pěkné rande udělá radost?
To by byl fajn pocit, ne? Nejsme tu jen sami pro sebe, ale i pro ostatní.
- Na Boha já bohužel nevěřím. - Ani já, jsou to jen bláboly.
Máme jen jeden druhého.
Musíme si na cestě životem pomáhat a pak máme hotovo.
Nemá smysl se litovat a činit všechny ostatní nešťastné. To se rovnou zabij.
- Vážně chceš pracovat pro Samaritány? - Jen říkám, že někde hluboko uvnitř
si pořád myslíš, že stojí za to žít.
Pro tebe život ještě vážně neskončil.
Jsi v bolestech,
ale to, oč jsi přišel, je ta samá věc, která tu bolest zastaví.
- Promiň. - O nic nejde, vážně.
- Ne, je to v... - Neměl jsem...
Na to... rande zajdu.
Vážně? Tak bezva. Zavolám jí a udělám rezervaci v restauraci.
- Indie nevadí? - Je mi jedno, odkud je.
Ne, já se ptal na jídlo.
Aha.
Ne, italský jídlo bude nejlepší. Nasaje alkohol.
Tak já teda zarezervuju italskou.
Co si na sebe vezmeš?
- Proč? - Na prvním dojmu záleží. Třeba já a June.
Napřed si všimla mýho stylu, ne mý osobnosti.
Ale mně na prvním dojmu nezáleží.
Klidně ti poradím.
Pár vteřin má přítelkyni a myslí si, že je zkurvenej Bryan Ferry.
A proč bych měl potřebovat pomoct se ženami?
- Se stylem. - Rady ohledně stylu?
- Od tebe? - Jo.
- Povídej. - Oběd nebo večeře?
- Záleží na tom? - Na večeři může přijít v šatech.
Ty bys pak měl dorazit v obleku.
Ale na oběd stačí blejzr a kaťata.
- Kaťata? - Jsi z 40. let?
- Nemusíš mít oblek. - Že jo.
- Jen uplé džíny a hezkou košili. - Jo.
A ty něco takového máš?
- Ráda tě vezmu na nákupy. - Pamatuj, černá zeštíhluje.
- Ale nezvládne zázraky. - Vážně díky.
Nepotřebuju nakupovat.
- No tak. - Opravdu?
Jo.
- Je to trapný. - Ne, není.
Je. Když dospělýmu muži radíš, co si má vzít.
Jdeme sem.
To snad do prdele ne.
- Hrajete na přání? - Cože?
Máte něco od Bee-Gees?
- Co? - Myslel jsem, že jsme na diskotéce.
Je stařešina.
Jste pár?
- Ne. - Jsem si říkal...
Máte to ve velikosti 42?
- Buď na něj milý. - Jo.
Pracovat pro nás není ztráta času.
Je to dobrý odrazový můstek, abys mohla dělat, cokoli chceš. Já ho nevyužil,
protože jsem nechtěl. Nechtěl jsem dělat přesčasy nebo se snažit o povýšení...
Získat lepší práci v jiném městě. Jen...
jsem chtěl každou noc přijít domů
a strávit každou chvíli s Lisou.
Správné rozhodnutí.
To je tak hezké.
Neplač před svým novým přítelem. Už jde.
- Zdravím. - V téhle velikosti nebude tak slušivá.
Viděl jsem to jeho zklamání, když jsem tam vešel.
- Ahoj. - V pohodě?
Jo.
Tohle je Sandy, moje kolegyně.
- Ahoj, Sandy. - Ahoj.
- Tohle je... - Těší mě.
Dafné...
Je uklízečka, moje uklízečka.
Jo. Jsem jeho uklízečka,
ne jeho kamarádka, co má práci, za kterou se on stydí.
Každopádně, zrovna jdu k tobě domů uklízet.
Nemám klíče, tak dobře, že jsem tě potkala,
abys mi dal svoje, když jsem tvoje uklízečka.
- Není to problém, že? - Ne.
Uklízečce můžeš s klíčema věřit.
Není to jako dávat je prostitutce.
- Na viděnou! - To doufám.
Ahoj, Georgi.
- Nechala jsi klíče ve dveřích. - Fakt?
Jo.
No ty brďo.
- Nemůžu tom uvěřit. - A já zase, žes mi dal klíče.
- Nechtěl jsem ustoupit. - Já vím.
- Kolik ti dlužím? - Nic.
Zajímalo mě, jestli mi věříš.
Omlouvám se za tu uklízečku. Myslel jsem, že je to lepší než prostitutka.
- Sexuální pracovnice. - Lidi tě kvůli tomu soudí
a já ji nechtěl vyděsit. „Moje kamarádka prostitutka.“
- Sexuální pracovnice. - Jo.
Bez obav.
- Nechceš kafe? - Právě jsem jedno měla.
Vlastně už musím jít.
- Vážně za tohle nic nechceš? - Ne, rádo se stalo.
Ne každý tě chce dostat. Většina lidí je v pohodě. Jen mají zrovna špatný den.
Někdy nezapadají, mají svý problémy, snaží se přežít.
Zlý věci se dějí dobrým lidem a dobrý věci těm zlým.
A někdy... to není ničí vina.
Díky.
Jdu se obout. Čus, kámo.
Čus.
Hodná holka. Hodná holka.
Dobře.
Hned na začátek bych měl říct,
že jsem tohle nechtěl. Ale Matt říkal, že jste vdova,
a z tohohle nebude nic jiného
než jenom jídlo, protože jsem stále oddaný své ženě.
Tak chci být upřímný.
Tím chcete říct, že platíme za sebe?
Šampaňské.
Rozhodně platíme za sebe. Whisky, prosím.
- Jakou? - Velkou.
Vy teda máte vkus.
Tlumí to přece bolest.
To je dobrej přístup. Tajemnej, depresivní.
Ale očividně se nechcete zabít. Jen to hrajete.
- V tom se pletete. - Znám váš příběh. Ale vážně,
jak těžké je se zabít? I můj manžel to zvládnul.
Skočil z útesů Beachy Head, spadl na skálu,
vybouchla mu lebka, bum, hotovo.
Ve všem ostatním stál za hovno, ale musím ho pochválit, sebevražda se mu povedla.
- Pane jo. - To bych řekla.
A ne, netruchlím, byl to píčus.
Určitě jste mu to v plné míře vracela.
- To vracela. - Tomu věřím.
Proč pořád ten sarkasmus?
Protože mi zabraňuje zabíjet. I sám sebe.
- Když není zbytí. - Přesně tak.
- Málem jsem si vzal prášky. - Málem? Pro Krista pána.
- Co máte za problém? - A co vy? Proč to prostě neuděláte?
Musel jsem se postarat o psa.
- Výmluva. - Ne výmluva, ale důvod.
Uvědomil jsem si, že moje žena byla nejspíš
jediným člověkem, kterého jsem měl rád. A můj pes je druhý.
- Možná budu třetí. - Tak to hodně štěstí.
Ne, chápu vás. Někteří lidé jsou uvolněnější v přítomnosti zvířat než lidí.
V přítomnosti lidí jsem uvolněný, ale zvířata jsou lepší.
Jste v bolestech. Přišel jste o někoho a myslíte, že se jí nikdo nevyrovná.
Taky že nevyrovná. Bez urážky.
- V klidu. - A zvířata jsou lepší než lidé,
protože se nelitují a pořád nefňukají.
- Jako vy? - Jak to myslíte?
Fňukáte od chvíle, co jsme sem přišli. Bez urážky.
Milý.
- Na zdraví. Díky. - Na zdraví.
- Můžu vám sdělit speciality? - Ne.
Kurva ne.
Dobře.
Tak pusť to, do píči!
Čuráku!
- To bylo vážně pitomý. - Proč?
Mohli mít kyselinu nebo vás mohli bodnout.
- Jak říkám, to je mi jedno. - Co kdyby bodli mě?
- Tak dík. - Rádo se stalo.
Zase já.
Asi proto tomu říkají zvyk.
- Jo. - Jo.
Víš, já vím, jak se cítíš.
Schválně, jestli si... všichni, komu jsi řekl o smrti svý ženy, mysleli,
že je to její vina.
Jak to myslíš?
Mel byla závislačka, že jo. Píchala si sama, takže...
podle lidí to byla její chyba.
Nelitují nás stejně jako litují vás dva. Prostě...
každou minutu každýho dne, kdy mi to myslí,
přemýšlím jen o tom, jak získat víc drog, než si začnu vše uvědomovat.
Když jsem byl s... Lisou,
přišli jsme domů, otevřeli flašku
a radovali se: „Jsme sami, mejdan!“
A mejdanem myslím... sedět tu takhle se psem,
sledovat telku, poslouchat hudbu nebo si povídat.
Čím dýl jsme si povídali, tím víc jsme pili. Nechtěli jsme, aby noc skončila.
Teď piju... protože chci, aby noc skončila.
Jako bych byl uvnitř už mrtvý, a přesto pořád cítím tu nejhorší bolest.
No...
hlavně, že se bavíme.
Nemůžu uvěřit, kolik toho máme společnýho.
My nemáme nic společnýho.
- Proč to říkáš? - Velkej rozdíl je v tom,
že tys to ještě nevzdal.
Já bych moc rád klidně hned teď umřel.
Kdybych měl prachy,
vzal bych si tolik drog, kolik bych jen mohl.
Nevyhoď to za jídlo.
Překlad titulků: Jakub Doležal