‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Nici n-am intrat bine în casă!
‎Sunt udă fleașcă.
‎Nici n-am intrat bine în casă. ‎De când ai pus-o acolo?
‎De acum 40 de minute. ‎Te așteptam ca un câine, la fereastră.
‎Nu pot să cred că sunt fleașcă.
‎- Zi grea la muncă? ‎- Nu!
‎Zi foarte ușoară la muncă. ‎Dar dau de greu
‎în secunda în care intru în propria casă. ‎Tu nu mai poți de fericire!
‎Fetiță cuminte.
‎- Te duci acolo? ‎- Da.
‎- Îi poți da asta? ‎- Da, sigur.
‎- Ești prieten cu el? ‎- Da.
‎Uite corespondența.
‎- De unde o ai? ‎- Poștașul mi-a dat-o.
‎Poftim? În numele lui...
‎Trebuia să-l faci s-o lase la cutie.
‎Mergeam pe marginea drumului, ‎fiindcă nu era trotuar.
‎Am alunecat pe o pantă abruptă ‎și am căzut pe niște gunoaie.
‎Acolo, era o bucată mare de lemn ‎din care ieșea o țepușă de metal.
‎Am căzut direct pe ea.
‎A trecut direct prin mine, ‎prin partea asta,
‎și a ieșit prin spate. ‎Era sânge peste tot.
‎E un miracol că mai sunt în viață.
‎Doctorii mi-au spus ‎că, fiind atât de corpolentă,
‎țepușa a trecut prin mine ‎și a ratat organele vitale.
‎- A trecut direct prin... ‎- Osânză.
‎Deci, într-un fel, ‎grăsimea mi-a salvat viața.
‎Nu chiar. Dacă ai fi fost slabă,
‎n-ai fi dat deloc în țepușă, nu-i așa?
‎Ai fi căzut lângă o țepușă. ‎Nicio problemă.
‎Sănătate!
‎Bune poze.
‎Salonul Lisei.
‎Ți-e foame?
‎Întrebare retorică.
‎Credeam că iar mă iei de ceafă.
‎Nu încă.
‎Dacă vrei să folosești poza asta, ‎trebuie să...
‎iei fișierul P100124.JPG,
‎îl tragi așa și îl pui în folder, ‎ca să fie încărcat.
‎După ce se încarcă, ‎iei următoarea imagine.
‎Se pare că e P100125.JPG.
‎Dai clic pe ea și, desigur, ‎o pui în folder.
‎Dă-mă naibii! De ce vrei să lucrezi aici?
‎- E interesant. ‎- Ce anume?
‎Jurnalismul.
‎- Nu e jurnalism. ‎- Trebuie să începi de undeva.
‎Dacă începi aici, vei sfârși aici. ‎Uită-te la el!
‎Nu este adevărat! Acest loc este ‎o minunată rampă de lansare.
‎Un om care a lucrat aici
‎- ...s-a angajat la ‎The Guardian. ‎- Cum îl chema?
‎- Nu-mi mai amintesc. ‎- Așa de renumit a ajuns?
‎- Ideea e că... ‎- Bill Koons.
‎N-a stat mult pe aici.
‎Era cam libidinos.
‎Mi se întâmplă des.
‎Acum e șofer de camion...
‎de când cu procesul.
‎N-am știut. Dar ideea este
‎că, dacă începi aici, ‎vei avea un viitor strălucit în jurnalism.
‎În jurnalism nu ai viitor.
‎Până ajungi să scrii articole, ‎nu vor mai exista ziare.
‎Vor rămâne doar prostiile de pe internet.
‎Oamenii exprimă puncte de vedere ‎care nici nu sunt ale lor,
‎fiindcă editorii le spun ‎să pună titluri înșelătoare,
‎fiindcă lumea e plină de cretini.
‎E îngrozitor. Ăsta e un viitor îngrozitor.
‎Uite ceva care-ți poate ridica moralul.
‎Tocmai am discutat cu Jill. ‎Ți-am planificat o întâlnire.
‎- Pentru ce? ‎- Ei bine...
‎- Știm o femeie minunată... ‎- Las-o baltă!
‎Ascultă. Ea este văduvă.
‎Deci avem multe în comun?
‎- I-am spus despre tine. ‎- Da?
‎Nu și că sunt însurat?
‎- Nu... ‎- Cu sora ta?
‎- Nu. ‎- Sau ai uitat asta?
‎Eu n-am uitat. Eu știu înțelegerea.
‎Pierd vremea pe-aici ca să mă lași în pace ‎până când îmi sună ceasul.
‎Fiindcă, atunci când crezi ‎că mă simt bine pentru o clipă,
‎vreau să știi că încă sufăr, ‎iar clipa devine groaznică
‎fiindcă n-o pot împărtăși cu ea. ‎Dar abia aștept să fiu alături de ea.
‎N-are nicio noimă. Ești un om rațional.
‎Tu nu crezi în viața de apoi.
‎Știu. Lisa nu mai există. ‎Dar bagă asta la cap.
‎Prefer să nu exist alături de ea
‎decât să trăiesc fără ea. Pricepi?
‎De ce nu puteți să mă lăsați în pace?
‎Sfinte!
‎Lumea mă îndeamnă...
‎să ies la întâlniri din nou.
‎„Din nou.” N-am mai fost la întâlniri.
‎Nu le văd rostul.
‎Am cunoscut din întâmplare o femeie,
‎iar ea s-a dovedit a fi perfectă.
‎Nu cred că se va repeta.
‎- De ce nu cauți doar să te distrezi? ‎- N-o să mă distrez.
‎Iar ai venit ‎cu o atitudine de rahat, frate.
‎„Unde e sufletul meu pereche?”
‎Nici nu cred că e normal ‎ca noi să avem o singură pereche.
‎E un lucru rar la majoritatea animalelor. ‎Sincer îți spun.
‎Există o specie de șoarece australian.
‎Masculul trăiește timp de un an.
‎Atunci când devine adult ‎și vrea să se împerecheze,
‎se duce și se împerechează...
‎cu circa 100 de femele.
‎Literalmente. I se scoală și zice:
‎„O să mi-o bag în tot ce mișcă.”
‎Și așa și face!
‎Nu le ia cu frumosul, nu stă să vadă ‎dacă sunt compatibili
‎sau dacă sunt suflete-pereche.
‎Se bagă în ele, fie că le place sau nu.
‎Practic, ceea ce face e viol.
‎Doar că nimeni nu se împotrivește.
‎Iar apoi...
‎extenuat...
‎cade mort.
‎Costă 68 de lire, vă rog.
‎Aveți planuri în weekend?
‎O să mă violez până la moarte.
‎CĂMINUL PENTRU BĂTRÂNI ‎„FRUNZE DE TOAMNĂ”
‎- Bună! ‎- Bună ziua!
‎- Unde e cealaltă? ‎- Care dintre ele?
‎Scoțiană. Are gura mare.
‎Emma. Vreți să vorbiți cu ea?
‎Da, vă rog. Mulțumesc!
‎Ce faci, tată?
‎- Ai vrut să mă vezi? ‎- Da.
‎Îmi cer scuze.
‎Pentru ce?
‎- Se pare că nu contează. ‎- Ce nu contează?
‎Pentru ce îmi cer scuze.
‎Îmi cer scuze...
‎pentru faptul că sunt un nesimțit.
‎Da. Bine.
‎Îți ceri scuze ‎că ai fost un nesimțit până acum,
‎sau îți ceri scuze în avans?
‎Cred că îi ești ‎de mare ajutor tatălui meu și...
‎Eu nu petrec suficient timp cu el.
‎E în regulă.
‎Eu nu mi-aș face griji pentru el.
‎Super.
‎Da...
‎În legătură cu el...
‎Azi, ai supărat câțiva oameni. Nu, Ray?
‎Cum adică?
‎Ei bine, i-a spus lui Ireney Tindul ‎că ar vrea să i-o dea pe la spate.
‎De ce pe la spate?
‎- Nu cred că asta e problema. ‎- Nu, așa e.
‎- Urâtă. ‎- Bine.
‎L-a acuzat pe Charlie Willis ‎că i-a luat-o în dinți lui Elton John.
‎- Câți ani are Charlie Willis? ‎- Optzeci și nouă.
‎Libidinos.
‎- Altceva? Te rog, zi că da. ‎- I-a spus lui Winston Freeman
‎că are scula unui „chinezoi”.
‎De unde știi că... ‎Nici măcar nu se spune „chinezoi”, tată.
‎- M-a înveselit. ‎- Zi grea la muncă?
‎Unii dintre băieți vor să mă facă ‎să mă duc la o întâlnire.
‎Atunci, probabil că ar trebui să te duci.
‎- O să mă întorc la muncă. ‎- Bine.
‎- Bine. Pa! ‎- Pa!
‎Bună, Ireney!
‎Ia uite-o! Vino încoace, pramatie!
‎Cumnatul meu vrea să ies la întâlniri.
‎Minunat!
‎Ai nevoie de sfaturi.
‎De ce aș avea nevoie?
‎Îmi închipui că nu te pricepi la femei.
‎Chiar așa? Ia uite-o ‎cum vorbește cu mine, Stan.
‎Niciun bărbat nu se pricepe. ‎Dar cei arțăgoși sunt groaznici.
‎Bine, stai să iau notițe. ‎E fabulos. Spune.
‎Haide. Despre ce veți vorbi? ‎Prefă-te că suntem la întâlnire.
‎Acum jucăm roluri?
‎Dacă dorești...
‎Bună! Eu sunt Tony.
‎Nu că m-ar interesa vârsta, ‎dar ăștia chiar sunt dinții tăi?
‎Am început cu stângul dacă sunt lovit.
‎E bine, m-ai făcut să râd.
‎Dar presupun că partenera ta ‎nu va fi așa de bătrână ca mine.
‎Așa sper.
‎Nu mai ocărî. Fii serios!
‎Nu pot...
‎Voi fi sincer cu ea.
‎Îi voi spune situația mea, prin ce trec,
‎voi fi onest și...
‎Deci totul se rezumă la tine?
‎Ce? E rău, oricum o dai.
‎Nu vreau să ies la întâlniri.
‎Nu vreau să trăiesc fără Lisa.
‎Dar nu trebuie să se rezume ‎doar la tine. Asta încerc să spun.
‎Dacă o întâlnire frumoasă ‎ar bucura-o pe ea?
‎Te-ar bucura și pe tine, nu?
‎Nu suntem aici doar pentru noi, ‎ci și pentru alții.
‎Nu cred în treaba cu Dumnezeu.
‎Nici eu. Minciuni gogonate.
‎Ne avem doar unii pe alții.
‎Trebuie să ne ajutăm unii pe alții.
‎Când murim, gata.
‎N-are rost fim nefericiți ‎și să-i facem și pe ceilalți la fel.
‎Mai bine te-ai sinucide dacă vrei asta.
‎Sigur vrei să lucrezi ‎la Asociația Samaritenilor?
‎Vreau să spun ‎că, în adâncul sufletului tău,
‎încă mai crezi că viața merită trăită.
‎Pentru tine, e departe de a se termina!
‎Suferi cumplit,
‎dar fix lucrul pe care l-ai pierdut ‎e lucrul care poate alina suferința.
‎- Îmi pare rău. ‎- E în regulă. Serios.
‎N-ar fi trebuit...
‎O să merg la întâlnire.
‎Serios? Grozav! O s-o sun ‎și o să fac rezervări la un restaurant.
‎Indiană, da?
‎Da. Nu-mi pasă ce e.
‎La mâncare mă refeream.
‎Mâncarea italiană ar fi cea mai bună. ‎Absoarbe alcoolul.
‎Bine. Vă fac rezervări. Grozav!
‎Și ce vei purta?
‎- De ce? ‎- Prima impresie e importantă.
‎Cum a fost la noi.
‎Mai întâi, ea mi-a remarcat stilul, ‎nu personalitatea.
‎Nu-mi pasă de prima impresie. ‎Nu-mi pasă de nicio impresie.
‎Dacă vrei, îți pot da sfaturi.
‎Are și el prietenă de un minut ‎și deja se crede Bryan Ferry.
‎De ce cred oamenii ‎că am nevoie de sfaturi?
‎- Sfaturi de modă. ‎- Sfaturi de modă?
‎- De la tine? ‎- Da!
‎- Ia zi. ‎- La prânz sau la cină?
‎De ce contează?
‎La cină, ea ar putea veni ‎în rochie de seară.
‎Tu va trebui să te duci la costum.
‎La prânz, scapi ‎cu niște pantaloni de stofă.
‎- Pantaloni de stofă? ‎- Vii din anii '40?
‎- Nu-ți trebuie costum. ‎- Nu.
‎- Blugi, o cămașă frumoasă. ‎- Exact!
‎Ai blugi și o cămașă frumoasă?
‎Te duc eu la cumpărături, dacă vrei.
‎Reține. Negrul te subțiază.
‎Dar nu poate face miracole.
‎Bine, mersi!
‎Nu vreau la cumpărături.
‎- Haide! ‎- Serios?
‎Da.
‎- E jenant. ‎- Nu e.
‎Ba e. Unui bărbat în toată regula ‎i se spune ce să poarte.
‎Intrăm aici.
‎Nici vorbă!
‎- Iei dedicații? ‎- Poftim?
‎Ai și niște Bee Gees?
‎- Ce vrei să spui? ‎- Scuze, credeam că e discotecă.
‎E foarte bătrân.
‎Sunteți împreună?
‎- Nu. ‎- Mă gândeam eu.
‎Ai una din astea în mărimea 42?
‎- Fii amabil. ‎- Da.
‎Nu e o pierdere de timp să lucrezi aici.
‎E o bună rampă de lansare. ‎De aici, poți pleca să faci
‎orice ce îți dorești. ‎Eu n-am procedat așa.
‎Nu am vrut.
‎N-am stat peste program, ‎n-am încercat să fiu promovat...
‎și nici să caut ‎o slujbă mai bună altundeva.
‎Eu am vrut să vin acasă ‎în fiecare seară...
‎și să petrec fiecare minut ‎pe care-l am la dispoziție cu Lisa.
‎Am luat decizia corectă.
‎De-a dreptul minunat.
‎Nu plânge ‎în fața viitorului tău iubit. Uite-l.
‎Salut!
‎Nu arată la fel de bine pe mărimea asta.
‎I se citea dezamăgirea pe față ‎când m-a văzut intrând.
‎- Salut! ‎- Toate bune?
‎Da.
‎Ea e Sandy. Lucrează cu mine.
‎- Bună, Sandy! ‎- Bună!
‎- Îmi pare bine. ‎- Ea e Daphne.
‎Ea e menajeră. Menajera mea.
‎Da!
‎Sunt menajera lui.
‎Nu sunt prietena lui cu o meserie ‎de care îi e rușine să vorbească.
‎Apropo, eram în drum spre casa ta, ‎ca să fac curățenie,
‎dar mi-am uitat cheile. ‎Ce noroc că ne-am întâlnit!
‎Mi le poate da pe ale lui, ‎fiindcă sunt menajera lui.
‎- Nu e vreo problemă, nu? ‎- Nu.
‎Ai încredere. ‎Poți da cheile menajerei tale.
‎Nu e ca și cum i le-ai da ‎unei prostituate.
‎- Ne mai vedem! ‎- Să sperăm!
‎Toate bune, George?
‎- Ai lăsat cheile în ușa din față. ‎- Da?
‎Da.
‎Uimitor!
‎- Nu pot crede că ai făcut toate astea! ‎- Nu pot crede că mi-ai dat cheile!
‎- N-am vrut să bat în retragere. ‎- Știu.
‎Cât îți datorez?
‎Nimic.
‎Am vrut să văd dacă ai încredere în mine.
‎Îmi pare rău că te-am numit menajeră.
‎Decât să zic că ești prostituată...
‎Damă de companie!
‎Doar fiindcă oamenii te judecă
‎și n-am vrut să sperii fata nouă. ‎„Ea e prietena mea prostituată.”
‎- Damă de companie! ‎- Da.
‎Nu-ți face griji.
‎- Vrei o cafea? ‎- Tocmai am băut una.
‎Trebuie să plec.
‎Ești sigură că nu vrei să-ți dau nimic?
‎Nu, a fost plăcerea mea. ‎Nu toată lumea vrea să-ți facă rău.
‎Majoritatea sunt de treabă. ‎Poate că au zile proaste,
‎nu se integrează, ‎doar încearcă să supraviețuiască.
‎Lucruri rele se întâmplă oamenilor buni, ‎lucruri bune, oamenilor răi
‎și, uneori...
‎nu e nimeni de vină.
‎Mulțumesc!
‎Așa. Încălțarea! Pe curând, amice!
‎Pe curând!
‎Fetița mea cuminte!
‎Bun.
‎Ar trebui să-ți zic de pe acum.
‎N-am vrut să fac asta, ‎dar Matt mi-a spus că ești văduvă.
‎Nu vreau decât să mâncăm.
‎Încă îmi iubesc soția...
‎Doar vreau să fiu sincer.
‎Adică vrei să împărțim nota?
‎Șampanie.
‎Cu siguranță împărțim nota. ‎Whisky, vă rog.
‎- De care anume? ‎- Mare!
‎E clar.
‎Știi ce? E ca și cum ai lua calmante.
‎Îmi place stilul tău. Posomorât și abătut.
‎Dar e clar că n-ai gânduri sinucigașe. ‎E doar o vrăjeală.
‎Aici te înșeli.
‎Știu povestea. Dar serios acum.
‎Cât de greu poate fi să te sinucizi? ‎Până și soțul meu a făcut asta.
‎S-a aruncat de pe Beachy Head, ‎s-a lovit de stânci,
‎iar căpățâna i-a crăpat. Gata. Eficient.
‎A fost un om de nimic,
‎dar recunosc, a știut ce face ‎când a venit vorba de sinucidere.
‎- Mișto... ‎- Chiar așa.
‎Și nu, nu-i duc dorul. ‎A fost un nenorocit.
‎Sunt convins că ai făcut tot ce ai putut.
‎- Normal! ‎- Te cred în totalitate.
‎De ce ești așa de sarcastic?
‎Așa mă abțin din a ucide oameni, ‎inclusiv pe mine însumi.
‎- Faci și tu ce poți. ‎- Într-adevăr, fiindcă...
‎era să iau niște pastile.
‎Era să iei niște pastile? ‎Iisuse Hristoase!
‎- Ce tot ai? ‎- Nu! Tu ce ai?
‎De ce n-ai făcut-o?
‎Fiindcă n-am putut ‎să-mi părăsesc câinele.
‎- Asta e o scuză. ‎- Nu. E un motiv.
‎Am realizat că soția mea era probabil
‎singurul om care-mi plăcea. ‎Câinele era pe locul al doilea.
‎- Poate voi fi eu al treilea. ‎- Multă baftă!
‎Nu, te înțeleg.
‎Unii se simt mai bine ‎în compania animalelor decât a oamenilor.
‎Mă simt bine și în compania oamenilor, ‎numai că prefer animalele.
‎Fiindcă ești rănit,
‎ai pierdut pe cineva ‎și nimeni nu-l poate înlocui.
‎Nimeni nu-l poate înlocui.
‎Fără supărare.
‎Nu-i nicio problemă.
‎Iar motivul pentru care prefer animalele
‎este că ele acceptă situația,
‎nu se smiorcăie...
‎- Așa ca tine? ‎- Cum adică?
‎De când am venit, te smiorcăi întruna. ‎Fără supărare.
‎Foarte frumos.
‎- Mulțumesc! ‎- Mersi.
‎- Vrei să auziți specialitățile casei? ‎- Nu.
‎Sub nicio formă!
‎Bun.
‎Dă-i drumul!
‎Nemernicule!
‎- Chiar a fost prostesc. ‎- De ce?
‎Poate aruncau cu acid sau te înjunghiau.
‎Ți-am spus. Nu-mi pasă.
‎Și dacă mă înjunghiau pe mine?
‎- Mulțumesc! ‎- Cu plăcere.
‎Tot eu sunt.
‎Asta înseamnă obișnuința?
‎- Da. ‎- Da.
‎Știi că știu cum te simți.
‎Bine. Încearcă să-ți imaginezi
‎că toată lumea care știe ‎că soția ta a murit...
‎crede că a fost din vina ei.
‎Cum adică?
‎Mel a fost dependentă, nu-i așa?
‎Ea și-a injectat drogurile,
‎deci oamenii cred că a fost vina ei.
‎Iar ei ne compătimesc. ‎Atât pe mine, cât și pe ea.
‎În fiecare minut al fiecărei zile ‎în care am mintea limpede,
‎nu mă gândesc ‎decât că vreau să iau droguri
‎înainte de a deveni prea conștient.
‎Când eram cu Lisa,
‎ajungeam acasă, ‎deschideam o sticlă de vin
‎și ziceam că dăm o petrecere ‎doar noi doi.
‎Prin petrecere,
‎mă refer la statul pe canapea, așa, ‎alături de câine,
‎uitându-ne la televizor, ‎ascultând muzică sau vorbind.
‎Cu cât vorbeam mai mult,
‎cu atât beam mai mult.
‎Nu voiam ca noaptea să se termine.
‎Dar acum beau...
‎ca noaptea să se termine.
‎E ca și cum sunt mort, ‎dar, în același timp,
‎simt cea mai cumplită durere.
‎Păi...
‎măcar ne distrăm...
‎Nici acum nu pot să cred ‎că avem atâtea în comun.
‎Nu avem nimic în comun.
‎De ce spui asta?
‎Marea diferență dintre noi ar fi...
‎că tu nu te-ai dat bătut încă.
‎Însă eu aș fi gata să mor ‎chiar în clipa asta.
‎Dacă aș avea bani...
‎aș lua câte droguri aș putea.
‎Nu-i irosi pe mâncare.