PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Buď i dál vtipný. Na pohřbu a na after party vyprávěj vtipy.
Ne, že after party nebude.
Na večírcích jsi vždy vtipálek. Opilý a rozradostněný.
Jako malej tlustej otravnej Santa s růžovýma tvářičkama, co všechny rozesmává.
Další den máš spirituální kocovinu, že jsi někoho urazil.
To se nikdy nestalo.
Jen vždy všechny rozesměješ. Buď dál vtipálek. Jsi strašně milý člověk.
Dobrý, Georgi?
Stalo se něco?
- Robbie mě praštil. - Proč?
- Dělá to každý den. - Kdo z nich je Robbie?
- Nech toho! - Ten s tou větví?
Jsi Robbie?
- Jo. - Pojď sem, Robbie. Teď mě poslouchej.
Utekl jsem z blázince a rád zabíjím tlustoprdy, jako jsi ty.
Udeř ještě někdy George a přijdu si pro tebe k vám domů.
Vím, kde bydlíš. Až budeš spát, rozbiju ti kebuli tímhle kladivem.
Rozumíš?
Pohrozil jsem 10letému klukovi kladivem.
- Musí se poučit. - Šikanoval George.
Řekl jsem mu, že jestli toho nenechá, zavraždím ho ve spánku.
- Dobrý den. - Zdravím.
Jestli se to děcko nepolepší, zabije ho kladivem.
- Šel jste nakonec na to rande? - Jo.
- Stálo to za to? - Ne, stálo to za starou belu.
Neskutečnej trapas. Příšerný.
Mám tu výhodu, že tyhle kraviny
- už nemusím nikdy absolvovat. - Já jsem taky opravdu ráda sama.
Jen já a pes.
- Jen já a kočka. - Přesně.
Až tu nebude ani pes, ani on,
už nikdy nebudu za nic zodpovědný. Budu si dělat, co se mi zlíbí.
Už sem nebudete muset chodit.
- Tak jo... - Dobře.
- Musím... - Jo.
- Mějte se. - Vy taky.
Valerie,
zavolej mi, až přijde moje holka.
Vždyť ji uvidíš.
I tak mi zavolej, jo?
Nese mi dobrůtku. Ženský. Nemůžu se jich nabažit.
- Ahoj, tak jaké bylo rande? - Nejhorší na světě.
- To ne. - Jo.
- Máte přece tolik společného. - Nechtěla tam být,
chlastala jako duha, nadávala jako dělník. Byla narcistická a drzá.
O tom mluvím.
Vtipný. Řekl jsem jako první, že tam nechci být,
že mi chybí manželka...
Že se chci zabít.
Střílela si ze mě, že se nedokážu zabít tak dobře jako její mrtvý manžel.
- Zní skvěle. - Jo.
Pak jsem chtěl srazit dva zlodějíčky z mopedu. Ukradl jsem jim kladivo.
- Zase tě okradli? - Ne.
Cílem byla jedna... Pak jeli okolo mě.
Vždy jsem chtěl srazit debila z motorky. Sere mě, jak bezdůvodně túrujou.
Zloději byl jen bonus, který to ospravedlnil.
- Ukradl jsi jim kladivo? - Spíš zabavil.
Upustili ho, tak mě napadlo: „Beru ho.“
Je kvalitní, takže aspoň k něčemu ten večer byl.
Jsem rád.
- Můžu s tebou na chvíli mluvit? - Jo.
Slyšel jsi o Julianovi?
- Roznášel noviny. - Jo.
Dnes ráno ho našli mrtvého. Předávkoval se heroinem.
Jo.
Tak smutné, vůbec... jsem to netušil.
To já mu dal peníze.
Na co?
Na drogy.
Nemohl jsi tušit, že se předávkuje, takže…
No...
- Do prdele, Tony. - Co?
To vůbec neříkej. Ani o tom nevtipkuj.
Co? Proč? Co to má...
Protože jsi kmotr mého syna.
- Jo... - Nejsi zkurvenej psychopat.
- Dobře. - Proč mi něco takového vůbec říkáš?
Nevěděl jsi to.
- Řekni, že jsi to nevěděl. - Nemohl jsem vědět...
- Správně. - Že to... zabere.
Zabere? Děláš si ze mě prdel?
Byl závislý na heroinu. Tak to udělal.
Očividně to chtěl.
- Tak proč... - Řekni mi, že jsi
nevěděl, že se zabije, jinak už nikdy neuvidíš George.
Nevěděl jsem to. Jasně, že nevěděl.
Dobře. Jo... nevěděl jsi to.
Tady ji máme.
- A koho? - Mou kočičku.
- Prý kočičku. - Pojď dál, sedni si.
- Tady máš dobrůtku. - Díky moc, lásko.
- Tohle je moje přítelkyně June. - Zdravím.
- Ahoj. - Ahoj, June.
Tak jaké to je randit s... tímhle?
Úžasný.
- Jo? - Jo.
- Co tím myslíš? - Umí to s mým synem.
- Aha. - Mý dva tlouštíci mají hodně společnýho.
Rozkošně se perou o sladkosti.
- Já se neperu. - Pereš.
Ne, jen má nenechavý ruce.
Říkal nám, že jeho styl tě přitahoval dřív než jeho osobnost.
- Jo. Miluju na něm všechno. - Pane jo. Aha.
- Obzvlášť jeho tělo. - Vážně?
A... a... proč?
- Proč? Co je... - Je žhavej.
Žhavej?
Jo, má na dotek žhavou teplotu těla.
- Jo aha. - Jako bych objímala velký nahatý dítě.
Když vyleze z vany, má naprosto jemnou pleť.
Rád se mazlí.
A všimla sis toho...
špeku na krku?
- Myslíš na zádech? - Ne, ale k tomu se ještě vrátíme, díky.
Ne, až bude příště ležet nahatý,
chytni ho za krk. Nebo na něj klidně vylez,
sedni si na něj, popadni ho za špek na krku
a skákejte po místnosti, jako by byl velkej hopík.
Dobrý, ne?
- Nechci mu ublížit. - Jen se s ním chceš mazlit.
- Po koupeli je sexy. - To ne.
- Mám tu fotku. - Ukaž, prosím.
Ne. Už bys měla jít, ne, lásko?
- Jo. - Přijď kdykoli, jsme místní noviny,
potřebujeme takovéhle místní příběhy.
- Zapomněla jsem pudink. - To neva.
Klidně ho přines příště.
- To neřeš. - Tak zatím, lásko. Díky za...
Mějte se. Ráda jsem vás poznala.
- I my tebe. - Přesně tak. Čau.
- Čau. - Díky!
Nemáš zač!
- Jste krásný pár. - Dík.
Pro každého se někdo najde.
Díky.
- Je skvělá, kamaráde. - Děkuju.
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
- Zdravím. - Zdravím. Dvakrát za den?
- Někdo je tu populární. - V práci byla nuda, takže...
- To bych si přála. - Máte napilno?
- Jo, trošku. - Tak si pojďte na chvilku sednout.
Víc už vám neřeknu.
Bože.
Tak zpátky do práce.
- Nashle! - Nashle.
Tentokrát jsem nekojila,
nehodilo se to.
Pořád jsem měla mléko, tak jsem si řekla: „Ať nepřijde nazmar.“
Tak jsem z něj začala vyrábět rýžový pudink.
- Z vašeho mléka? - Dobrý nápad.
Je to o dost přirozenější.
Jíst pudink z lidského mléka. Jsme na něj přece zvyklí.
- Možná když jsme děti. - Tak jsem dělala další rýžové pudinky.
- Jí to i někdo další? - Nemůžou se toho nabažit.
- Vědí, že je to z vašeho mléka? - Jo.
- Kdo tohle jí? - Pan Crosby z pětky. Zbožňuje to.
- Nedělám velké porce. - Jasně.
- Někdy tam musím přidat kravské mléko. - Jasně.
Dáte si?
Ne, to není třeba. Díky.
- Proboha! - Je vám něco?
Ne, jen ten pohled na něj, jak to srká... Jako tlustej nechutnej labrador.
No ty krávo.
Je to... Proboha živýho.
Změňte téma.
Do chleba přidávám kvasinky ze své vagíny.
Díky.
Na chleba přece nemusíš používat kvasinky ze svý vagíny.
„Jémine, došly nám kvasinky.
Už vím, použiju... Ne, zajdu do obchodu a koupím chleba.“
Pořád máš okolo pusy to zkurvený mlíko. Ty jedno prase.
Musím vyvenčit psa. Měj se.
Máte se?
- Jo. - Čekám na vás.
- Proč? - Pohlednice.
- Od koho? - No od vás.
Co se tam píše?
- To víte moc dobře. - No tak.
„Pate, přestaňte číst mý pohledy, vy zvídavý ošuntělý blbe.“
- To není pěkný. - Jo, ale není to pro vás, ale pro mě.
- Věděl jste, že si to přečtu. - A o to jde.
Hodná holka. Pojď.
- Pořád jsem rozčílený. - Jo.
Štve mě, že si lidi myslí, že jim všechno projde.
Nedávno mě rozčílila žena, co šla vedle mě na chodníku.
Šourala se, nechtěla zvednout... Zvedněte nohy, sakra!
To neumíte chodit? Jste dospělá.
Včera jsem chtěl praštit chlápka v kavárně. Hlasitě zíval. Dělal tohle...
Zavřete tu tlamu! Nikoho to nezajímá!
Jako oslavovat, že jsem unavený.
Každého z nás něco rozčiluje, dobře?
- Mě, když někdo jí led z ginu s tonikem. - I mě.
Ale nenapadne vás u toho: „Doufám, že se tím udusí.“
Jak by na podlaze lapal po dechu, sklonil bych se k němu:
„To máš za to, že žereš led, ty zkurvenej demente!“
- Ne, nenapadne. - Vítejte v mojí hlavě.
Promiňte.
- Pro děti bez domova? - Promiň, ne.
To vám na nich nezáleží?
Momentálně ne. Mám větší problémy.
To existuje nějaký naléhavější problém?
To ti nestačí slyšet, že jsem zaneprázdněný?
Proč mám mít výčitky svědomí? S altruismem na mě nechoď.
Nejsi dobrovolník, všichni ví, že ti platí.
Charita a chudý děti jsou ti u prdele, chceš prachy.
Platil bych ti mzdu, ty šlachovitej patolízale.
Hej, brejloune!
- Můžu být v novinách, prosím? - Kvůli čemu?
Kvůli sobě. Svému příběhu.
- Prosím? - Mám hodně příběhů.
Píšete tu o čemkoli, ne? Před týdnem: „Žena našla klobouk na stromě.“
Pojďte se podívat ke mně domů, prosím.
- Proč? - Tohle je špička ledovce. Nemáte tušení.
- Ne, věřím vám. - Mám doma doslova poklady.
- Když to říkáte. - Mám hromady věcí.
Suvenýry, trofeje a památky na svoje hrdinské činy.
Jestli vás to nepřesvědčí, slibuju, že sem už nikdy nepřijdu.
Když se přijdeme podívat k vám domů, přestanete nás otravovat?
Přesně tak.
Bude to událost roku.
- Chceš se jít podívat? - Jo.
- Ať jde i ta nová. - Chceš vidět, jak děláme reportáž?
- Jo. Proč ne. - Jo?
Jdeme na to.
Tak jsme tady.
- To mi ho vyndej. - Pojďte dál. Moje jídelna.
Pojďte tudy.
O tomhle jsem mluvil. Tohle je...
Otázky?
- Co je to za smrad? - Který z nich?
- Škrábe mě vzadu v krku. Jo, je to... - Mrtvý myši. Tamhle vzadu.
Zadní roh. Před pár lety jsem tam dal pasti a už se k nim nedostanu.
Další otázky?
- Co je tohle? - Švábi. Sbírám je.
Tyhle prcky tu mám všude.
- Neotevírejte to. - Oukej.
Moje pravidlo zní: Jsi na mém pozemku, patříš mi.
Dobře?
Třetí otázka?
- Jak dlouho tohle děláte? - Kdy že mě to opustila žena?
Sedm let. Před sedmi lety. Chtěl jsem to tu předělat.
- Tak jsem to zkusil. - Což mě přivádí k další otázce.
- Nemyslím to zle. - Ne.
- Neuvažoval jste o sebevraždě? - Uvažoval.
- Proč jste ji nespáchal? - Protože by pro mě byla moc dobrá.
Pane jo.
- Takový člověk jsem. Šálek čaje? - Rozhodně ne.
Oukej.
Tohle není pro místní noviny, Briane. Jak můžu...
- Tady žádný příběh není. - Můžu tu zůstat a nějaký najít?
- Vážně? - Jo.
Fajn.
Měj se.
- Dík, Briane. - Jo.
- Děkuju. - Nashle.
- Kam jdeš? - Jdu s tebou.
Ne, nejdeš.
Nenech ho s ní.
- Smrdí to tu. - Jo.
- Co chcete vědět? Kam půjdeme? - Ukažte nám, co máte.
Co mám? A co nemám?
Dobře, díky. Jo. Díky, že jste mi dal vědět.
Zdravím vás, vážení! Ahoj!
Taky nás pozdravte!
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj, pane Praštěný. - Paní Praštěná. Něco nového?
Vlastně ani ne.
- To není pravda. Šukáš cikána Mickeyho! - Nešukám!
- Šukáš! - Uklidni se, Briane.
Ty říkáš mně, abych se uklidnil?
Celá vesnice se mi kvůli němu směje a prý se mám uklidnit.
Šuká všechno, co se hýbe.
Na Green Lane už 18 měsíců šuká cikána Mickeyho.
Moje žena je děvka. Váš titulek. Moje žena je děvka!
Tahle ženská mě zničila.
Ano, vyfoťte mě, prosím. Díky.
NOVINY TAMBURY GAZETTE
PROŠLÉ SKOTSKÉ VEJCE PRODÁNO NEZLETILÉMU
Na slovíčko?
- Teď? - Jo, teď.
Zavři dveře.
Posaď se.
Zrovna mi volali ze školy. Ne jako novinářovi, ale jako rodičovi.
Muž středního věku vyhrožoval 10letému klukovi kladivem.
- Vyhrožoval jsi dítěti kladivem, ty vole! - Jak to víš?
Nevěděli, že jsi to byl ty. Viděl jsem to zpropadený kladivo.
- Šikanoval George. - Upadl jsi na hlavu, Tony? Já už...
Dokážu překousnout všechny ty urážky, pozdní příchody,
to si dělej, jak chceš. Ale nemůžeš... Pokračuj dál a někomu ublížíš.
- A George to nebude. - Nechtěl jsem, aby mu ublížil.
Od Jill to schytávám, že tě s Georgem nechávám, ale dělám to, abys byl šťastný.
Ale už to riskovat nemůžu, rozumíš?
- Jsem v prdeli. - Ne... To mi nestačí. To nestačí, Tony.
Zase se zbavuješ zodpovědnosti.
Lidi nebývají v prdeli úmyslně. Ty víš, co děláš. Nic horšího jsi nikdy neudělal.
Už ani nevím, proti čemu bojuješ. Nechápu to.
Nemáš žádného nepřítele. Děláš to sám sobě.
Bolí to, jasný? Pořád mě to kurevsky bolí.
Takovýhle kraviny dělám, protože se díky nim cítím na chvilku líp.
I další lidé se trápí a mají problémy, se kterými si musí poradit.
Jen už nechci, aby to bolelo. Žít bezbolestně, nebo bezbolestně umřít.
Uvidíme, co přijde dřív.
- Je to moje volba. - Teď mě poslouchej.
Jestli mi říkáš, že se ti nedá věřit, že za své činy nejsi zodpovědný,
nic se neděje. Jestli tím myslíš tohle. Jen už nikdy neuvidíš George.
Protože jestli mi tímhle říkáš, že si mám vybrat mezi svým synem a tebou,
svého syna si vyberu naprosto pokaždý, do prdele. Rozumíš mi? Jasná volba.
- Nikdy bych mu neublížil. - A co bylo tohle?
Já vím.
- Nikdy už nic takového neudělám. - To jsem zvědavý.
Jaký to bylo?
- Naprosto střelený. - Proč?
Mele sračky a dům má plnej sraček.
Zahrál nám loutkové divadlo.
- Fakt? - Skutečný loutkový divadlo.
- Proč to vůbec udělal? - Bylo to dost smutné.
Tohle mě bude bavit.
- Proč je to prázdné? - Jak to myslíš?
Obvykle bývá uvnitř nějaká romantická scénka nebo třeba hrad.
Do téhle koule si máš dát fotku svojí lásky, ale tu já ještě nepotkala.
Něco si do ní dej, pro rány Boží.
Fotku svojí kočky. Něčeho, co máš ráda.
Co máš ráda?
- Spoustu věcí. - Pokračuj.
Jak jako?
- Co tím myslíš, „Jak jako“? - Co?
Řekl jsem: „Pokračuj“ a ty na to: „Jak jako“.
Neznáš „pokračuj“ ve významu,
abys to rozvedla a dala mi nějaké příklady?
- Ne. - Ne?
Fajn.
Řekni mi, co máš ráda.
Ráda se směju.
- Opravdu? - Jo.
Víš, jaký narozeninový přání kupuju lidem. Vtipný obrázky, co sdílím na Twitteru.
A Kevina Harta.
Tebe bych tu nečekal.
- Máš se? - Jo.
Jsem rád.
Potřebuju radu.
Chtěl jsem se zabít. Když to nešlo a neudělal jsem to,
napadlo mě: „Dobře, jestli teda budu dál žít,
budu žít tak, jak chci já. Budu si dělat, cokoli chci. Vždycky se můžu zabít.“
Musíš mít záložní plán.
Přesně tak. Ale nevyšlo mi to.
Napřed jsem to považoval za superschopnost.
Dokážu cokoliv. Je mi to jedno. Co nejhoršího se může stát?
Nic mi neublíží, protože se vždycky můžu zabít. A...
Ale pak jsem si uvědomil, že nejde...
nejde ignorovat věci, na kterých ti záleží.
Sám sebe neoklamu a...
a jak jsi řekla, že není vše jen o mně...
tak i když trpím,
stojí za to... tu zůstat...
abych ze svého kousku světa udělal trošku lepší místo.
Nic jiného dělat nemůžeš.
Štěstí je úžasné. Je tak úžasné, že nezáleží na tom, jestli je tvoje nebo ne.
Jak se říká:
„Společnost vzkvétá, když staří muži zasazují stromy,
i když nikdy nebudou sedět v jejich stínu.“
Dobří lidé dělají věci pro ostatní. Nic víc na tom není.
A ty jsi dobrý člověk.
Máš tolik co nabídnout.
Chytrý, zábavný... milý.
- Zapomněla jsi sexy. - Jo,
nechtěla jsem být moc nápadná.
- Kéž bys byla o 20 mladší, viď? - Přesně.
Kdybych byla o 20 let mladší, měla bych na víc.
Jo, to rozhodně.
Už jdu domů.
Ahoj.
- Zítra. - Měj se.
- Čau. - Ahoj.
- Tony. - Co?
Buď šťastný, prosím.
- Co? - Zasloužíš si být šťastný.
Buď šťastný, prosím. Je krásné, jak moc miluješ svou ženu.
Nemůžu se dočkat, až mě někdo bude milovat stejně.
Ale pořád můžeš být šťastný.
- Dobře. - Jsi strašně zábavný.
Pořád mě rozesmáváš.
- Tony, lámeš mi srdce. - Dobře.
- Co ta reportáž o Brianovi? - Tady ji máš.
- Chceš si ji přečíst? - Jo.
Tohle může jít rovnou na titulní stránku.
- Skutečně? - Ano.
- Já se snad rozbrečím. - To ne.
Viděla jsi vůbec někdy naši titulní stránku?
Jasně, ale i tak.
Je to vážně dobré.
- Povedlo se ti to. - Děkuju.
No ty brďo! Tony!
Můj ty Bože!
Ahój!
No ahoj. Ahoj.
Tohle je tvůj nový domov.
Panebože, Tony. Podívej se na ten obličejíček. Je tak nádherná.
- Čau. - V pohodě?
Věděl jsem, že budeš v kanclu.
Prostitutka.
Sexuální pracovnice.
Překlad titulků: Jakub Doležal