‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Să rămâi glumeț!
‎Spune glume la înmormântare ‎sau la petrecerea de după.
‎Sper să existe o petrecere.
‎Tu faci senzație la petreceri. ‎Mereu te îmbeți și te agiți.
‎Alergi ca un Moș Crăciun enervant,
‎îmbujorat, și-i faci pe toți să râdă.
‎Apoi, ziua următoare, ești mahmur ‎și te temi să nu fi jignit pe careva.
‎Niciodată n-ai făcut-o.
‎I-ai făcut să râdă.
‎Rămâi glumeț.
‎Ești un om minunat.
‎Toate bune, George?
‎Ce e?
‎Robbie m-a lovit.
‎De ce?
‎În fiecare zi mă lovește.
‎Care e Robbie?
‎Lasă-mă!
‎Ăla cu creanga?
‎Tu ești Robbie?
‎- Da. ‎- Ia vino, Robbie.
‎Ascultă-mă bine, da?
‎Eu am scăpat de la nebuni și-mi place ‎să omor copii umflați, așa ca tine.
‎Dacă-l mai lovești pe George ‎sau pe altcineva, vin la tine
‎și, în timp ce dormi, o să-ți crăp ‎căpățâna bleagă cu ciocanul.
‎M-ai înțeles?
‎Am amenințat un copil de zece ani ‎cu un ciocan.
‎- Așa-i trebuie. ‎- ‎Se lua de George.
‎I-am zis că-l omor în somn ‎dacă mai face așa ceva.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎O să omoare un copil cu ciocanul ‎dacă nu se potolește.
‎- Ai fost la întâlnire? ‎- Da.
‎A fost reușită?
‎Nu, a fost îngrozitoare.
‎Stânjenitoare. ‎Mai rău de atât nu se putea.
‎Singurul avantaj e că nu mai trebuie
‎- ...să trec prin mizeria asta. ‎- Știu ce zici.
‎Știai că eu sunt fericită de una singură?
‎Doar eu și câinele.
‎- Eu și pisica. ‎- Exact.
‎Când câinele și el n-o să mai fie,
‎o să scap de responsabilități ‎odată pentru totdeauna.
‎O să fac ce vreau.
‎Nu va mai trebui să vii aici...
‎- Bun. ‎- Bine.
‎- Trebuie să... ‎- Da.
‎- Ne mai vedem! ‎- Pe curând!
‎Valerie?
‎Să mă anunți când vine iubita mea, ‎te rog.
‎Dar o vezi când vine.
‎Da, dar anunță-mă.
‎Îmi aduce niște bunătăți.
‎Femeile astea...
‎Nu poți să nu le iubești.
‎Cum a fost la întâlnire?
‎Oribil.
‎- Credeam că aveți multe în comun. ‎- N-avea chef de mine,
‎a băut de-a rupt, a înjurat ca un birjar,
‎a fost narcisistă, nepoliticoasă...
‎Da, exact.
‎Hazliu. I-am zis ‎că nici eu n-am chef de ea,
‎că mi-e dor de nevasta mea
‎și că vreau să mă sinucid.
‎Iar ea m-a tachinat, ‎că nu m-aș putea sinucide
‎la fel de bine ca soțul ei.
‎- Sună grozav. ‎- Da.
‎Apoi, am încercat să dobor doi hoți ‎de pe o motocicletă.
‎Le-am furat ciocanul.
‎- Iar te-au atacat hoții? ‎- Nu.
‎S-au dat la o femeie.
‎Când au trecut pe lângă mine...
‎Mereu am vrut să dobor un motociclist.
‎Nu suport cum accelerează fără rost.
‎Faptul că erau tâlhari a fost un bonus. ‎Mi-a justificat acțiunile.
‎Spui că le-ai furat ciocanul?
‎L-am confiscat, mai degrabă. ‎L-au scăpat și l-am luat eu.
‎Și e chiar unul bun, deci seara n-a fost ‎chiar o pierdere de timp.
‎Bine.
‎Putem să vorbim puțin?
‎Da.
‎Știi ce-a pățit Julian,
‎- ...tipul care livra ziarele? ‎- Da.
‎A fost găsit mort.
‎Supradoză de heroină.
‎Da.
‎E trist. Nici nu...
‎Nici n-aveam habar.
‎Eu i-am dat banii.
‎Pentru ce?
‎Pentru droguri.
‎Da, dar nu puteai să știi ‎că va lua supradoză.
‎Păi...
‎- Ce mama naibii? ‎- Ce?
‎Nu spune așa ceva. ‎Nici nu glumi pe tema asta!
‎Ce? De ce?
‎Fiindcă ești nașul copilului meu.
‎- Da. ‎- Fiindcă nu ești un psihopat!
‎- Bine. ‎- De ce mi-ai spune așa ceva?
‎Tu nu știai.
‎- Spune-mi că nu știai! ‎- Bine. Nu puteam să știu...
‎că o să funcționeze.
‎Să funcționeze? Îți bați joc de mine?
‎Era dependent de heroină, da? ‎Asta făcea.
‎Clar, asta e ceea ce voia.
‎Spune-mi că nu știai de sinucidere.
‎Altminteri, n-o să-l mai vezi pe George.
‎Nu știam.
‎Normal că nu.
‎Bine.
‎Da, nu știai.
‎A venit!
‎- Cine? ‎- Gagica mea.
‎- „Gagica mea...” ‎- Vino, ia un loc!
‎- Livrare specială! ‎- Mulțumesc, scumpete!
‎Colegi, ea e iubita mea, June!
‎June, colegi...
‎- Bună! ‎- Bună, June!
‎Și cum e să fii împreună...
‎cu așa ceva?
‎E minunat!
‎- Chiar? ‎- Da.
‎De ce? Cum adică?
‎Se înțelege cu băiatul meu.
‎- Bine. ‎- Au multe în comun.
‎Sunt grăsunii mei mici.
‎Se ceartă pe ouăle de ciocolată.
‎- Nu ne certăm. ‎- Ba da.
‎Faza e că el vrea cam multe.
‎El spune că, mai întâi de toate, ‎i-ai remarcat stilul, nu personalitatea.
‎- Așa e. ‎- Măi să fie!
‎- Ador totul la el. ‎- Bine.
‎Mai ales corpul lui.
‎Pe bune?
‎De ce?
‎- De ce? Ce e... ‎- E fierbinte.
‎Fierbinte?
‎Da, corpul lui e cald la atingere.
‎- Așa! ‎- Când e gol, parcă îmbrățișezi
‎un bebeluș uriaș.
‎Și pielea lui e catifelată după ce ‎face baie. E foarte plăcut, da.
‎Dar ai observat colăceii...
‎de slănină de pe gât?
‎- Colăceii de pe spate? ‎- Nu, dar revenim și la ăia, mulțumesc!
‎Data viitoare, când mai stă dezbrăcat,
‎apucă-l de ceafă. ‎Sau pune-te pe el, dacă vrei,
‎stai pe el, apucă-l de grăsimea ‎de pe spate
‎și călărește-l în jurul camerei ‎ca pe o minge de aerobic.
‎Ar fi super.
‎- Nu vreau să-l rănesc. ‎- Vrei doar să-l îmbrățisezi.
‎Vreți să vedeți o poză sexy cu el?
‎- Normal că nu! ‎- Chiar te rog!
‎Probabil te grăbești, nu-i așa, scumpo?
‎- Da. ‎- Dar poți reveni oricând,
‎fiindcă ziarul nostru local
‎are nevoie de povești de interes local, ‎ca aceasta.
‎- Am uitat de cremă! ‎- Nu-i nimic.
‎Bine, poate data viitoare.
‎- În fine. ‎- Pe curând, scumpete!
‎- Mulțumesc! ‎- Pe curând!
‎Mi-a părut bine!
‎- Ne-a făcut plăcere! ‎- Da, și nouă!
‎- Ciao! ‎- Mersi!
‎Cu plăcere!
‎Formați un cuplu drăguț.
‎Mersi!
‎Fiecare-și găsește perechea.
‎Mulțumesc!
‎E grozavă, frate.
‎Mersi!
‎CĂMINUL PENTRU BĂTRÂNI ‎„FRUNZE DE TOAMNĂ”
‎- Bună! ‎- Bună! De două ori într-o zi?
‎- Cineva e tare popular. ‎- A fost o zi mai lejeră la serviciu.
‎- Aș vrea să am o zi așa. ‎- Ocupată?
‎Da. Doar un pic.
‎Atunci, ia un loc.
‎Atât am avut de zis.
‎Doamne!
‎Bine, înapoi la treabă!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎N-am alăptat de data asta.
‎Nu e practic.
‎Evident, eu încă produc lapte, ‎așa că am zis să nu-l irosesc.
‎Prin urmare, l-am extras ‎și am început să fac budincă cu orez.
‎- Din laptele tău? ‎- E o idee bună.
‎E mai normal, dacă te gândești,
‎ca oamenii să mănânce budincă ‎din lapte uman.
‎Cu așa ceva suntem obișnuiți.
‎Da, când suntem bebeluși.
‎Am continuat să-l extrag...
‎Și ai făcut budincă cu orez.
‎Lumea mănâncă așa ceva?
‎Da, pe nerăsuflate!
‎Și știu că e laptele tău?
‎Da!
‎Cine le mănâncă?
‎Dl Crosby de la numărul cinci.
‎Nu se mai satură de ele!
‎- Nu pot face în cantități mari... ‎- Așa e.
‎Uneori, mai adaug lapte de vacă.
‎Am înțeles.
‎Doriți să încercați?
‎Nu, mersi!
‎- Doamne! ‎- Ați pățit ceva?
‎Nu suport să-l văd...
‎cum soarbe ca un labrador umflat!
‎Dumnezeule!
‎Doamne!
‎Schimbă subiectul!
‎Pentru pâine, am folosit cultura vaginală.
‎Mulțumim!
‎Niciodată n-ai nevoie ‎de cultură vaginală ca să faci pâine.
‎Dacă faci pâine și nu mai ai drojdie, ‎nu folosești...
‎Mai bine te duci la magazin ‎și iei o franzelă bună.
‎Și acum mai ai lapte din ăla pe la gură.
‎Ești chiar un animal!
‎Trebuie să plimb câinele. ‎Ne mai vedem.
‎Toate bune?
‎- Da. ‎- Te așteptam.
‎De ce?
‎Am o vedere.
‎- De la cine? ‎- De la tine, normal.
‎Ce spune?
‎- Știi deja ce spune. ‎- Zi.
‎„Dragă Pat, nu-mi mai citi vederile, ‎bulangiu băgăcios ce ești!”
‎Nu e prea frumos.
‎Dar nu e pentru tine.
‎- E pentru mine. ‎- Știai c-o citesc!
‎Asta e și ideea.
‎Fetiță cuminte! Haide!
‎Mereu sunt furios.
‎Da.
‎Urăsc faptul că oamenii cred
‎că e în regulă să se poarte oribil.
‎Alaltăieri, m-am enervat
‎din cauza unei femei care mergea stradă.
‎Avea un mers târșâit. Nu-și ridica...
‎Ridică-ți picioarele! ‎Nu te-a învățat nimeni să mergi?
‎Ești om mare! Ieri, am vrut să pocnesc ‎un tip în cafenea.
‎Căsca mult prea tare. Făcea cam așa...
‎Taci naibii!
‎Nu ne pasă!
‎Parcă ți-ai sărbători oboseala.
‎Cu toții ne enervăm ‎din anumite lucruri, da?
‎Eu detest oamenii ‎care mănâncă gheața din gin.
‎La fel și eu!
‎Dar pariez că tu nu zici în gând: ‎„Sper să se înece.
‎Și, atunci când e la podea, gâfâind,
‎să mă aplec spre el și să-i zic:
‎«Asta pățești ‎dacă mănânci gheață, dobitocule!»”
‎Nu, nu zic.
‎Bine ai venit în mintea mea!
‎Scuză-mă.
‎- O donație pentru copiii fără adăpost? ‎- Nu, scuze.
‎Nu vă pasă de copiii săraci?
‎Nu, momentan. Am probleme mai mari.
‎Există probleme mai mari ‎decât sărăcia copiilor?
‎Credeam că e de ajuns ‎să spun că mă grăbesc.
‎Să mă simt vinovat? ‎Și nu mă lua cu tot altruismul ăsta.
‎Nu ești voluntar. ‎Toată lumea știe că ești plătit.
‎Nu-ți pasă câtuși de puțin ‎de copiii săraci.
‎Tu vrei bani.
‎Practic, ți-aș plăti salariul, ‎slăbănog împuțit!
‎Ochelaristule!
‎FIRMA DV POATE AJUTA ‎LA COMBATEREA CANCERULUI
‎Pot apărea în ziar?
‎- Pentru? ‎- Pentru mine.
‎Povestea mea.
‎- Ce poveste? ‎- Am multe de spus.
‎Voi scrieți despre orice, nu? N-ați scris ‎despre o pălărie într-un copac?
‎Vă rog, veniți să vă uitați în casa mea.
‎- De ce? ‎- Eu sunt doar vârful aisbergului.
‎- Nu știți ce-i acolo. ‎- Îmi imaginez.
‎E o adevărată comoară.
‎- Ușor de zis. ‎- Am adunat multe de-a lungul anilor.
‎Suveniruri, trofee...
‎și scandaluri.
‎Dacă n-o să vă convingă, promit ‎să nu vă mai calc pragul vreodată.
‎Deci, dacă venim și ne uităm prin casa ta, ‎nu ne mai deranjezi?
‎Niciodată.
‎M-aș bucura nespus.
‎Vrei să aruncăm o privire?
‎Da.
‎Luați și fata nouă.
‎Vrei să iei parte la interviu?
‎- Da. Sigur. ‎- Da?
‎Intrăm.
‎Am ajuns.
‎- Sfinte Sisoe! ‎- Intrați.
‎Iată sufrageria.
‎Intrați pe aici.
‎La asta mă refeream.
‎Întrebări?
‎- Ce e mirosul ăla? ‎- Care dintre ele?
‎Ăla de-l simți până în gât.
‎Șoareci morți! Sunt în spate.
‎În colțul din spate. Am pus niște capcane
‎acum câțiva ani, ‎dar nu mai ajung la ele.
‎Alte întrebări?
‎- Ăia ce sunt? ‎- Gândaci.
‎Îi colecționez.
‎Micuții ăștia umblă...
‎- Nu-l deschide! ‎- Bine.
‎Dacă vii pe proprietatea mea, îmi aparții.
‎Înțeles?
‎A treia întrebare?
‎De cât timp faci asta?
‎Când m-a părăsit nevasta?
‎De acum șapte ani.
‎Am zis să fac tărăboi aici.
‎Asta am și făcut.
‎Asta mă aduce la următoarea întrebare.
‎- N-o lua în nume de rău. ‎- Nu.
‎- De ce n-ai luat în considerare suicidul? ‎- L-am luat.
‎Și de ce nu l-ai săvârșit?
‎Ar fi fost prea convenabil pentru mine.
‎Măi, să fie!
‎Cu asta aveți de-a face.
‎- Ceai? ‎- Cu siguranță nu!
‎Bine.
‎Brian, așa ceva nu poate apărea în ziar.
‎Nu pot face un articol.
‎Pot rămâne, ca să fac eu unul?
‎- Serios? ‎- Da.
‎Bine.
‎Pa!
‎- Pa, Brian! ‎- Da.
‎- Mulțumesc! ‎- Pa!
‎- Tu unde mergi? ‎- Vin cu tine.
‎Ba nu.
‎N-o lăsa singură cu el.
‎- Dar pute! ‎- Da.
‎Ce vrei să știi? Ce vrei să vezi?
‎Arată-mi ce ai pe aici.
‎Ce am?
‎Dar ce nu am?
‎Bun. Mulțumesc că mi-ați adus ‎la cunoștință.
‎Salutare tuturor! Salutare!
‎Salutați și voi!
‎- Salut! ‎- Salut!
‎Salutare, dle Pumn!
‎Dnă Pumn! Ce ai mai făcut?
‎Nimic special.
‎Ba da! Te-ai culcat cu Mickey cel Oacheș!
‎Nu-i adevărat!
‎Ba e adevărat!
‎Calmează-te, Brian.
‎Tu-mi spui mie să mă calmez?
‎M-a făcut de rușine prin sat, ‎dar tot ea îmi spune să mă calmez!
‎Și-a tras-o cu tot ce i-a ieșit în cale!
‎Timp de 18 luni, și-a tras-o ‎cu Mickey cel Oacheș.
‎„Nevasta mea e o parașută!” ‎Uite-ți titlul.
‎„Nevasta mea e o parașută!”
‎Femeia asta m-a distrus.
‎Da, te rog. Fă-mi o poză. Mulțumesc!
‎GAZETA DE TAMBURY
‎OU COPT EXPIRAT ‎VÂNDUT UNEI ADOLESCENTE
‎Tony, putem vorbi?
‎- Acum? ‎- Da, acum.
‎Închide ușa.
‎Stai jos.
‎M-au sunat de la școală.
‎Nu pentru ziar, ‎ci în calitate de părinte.
‎Un bărbat de vârstă mijlocie a amenințat ‎un copil cu un ciocan.
‎Ai amenințat un copil cu un ciocan!
‎- Cine ți-a zis că eu? ‎- Nimeni nu știe că tu ai fost.
‎Doar eu știu. Am văzut ciocanul!
‎Se lua de George.
‎Ce se tot petrece cu tine, Tony?
‎Pot accepta insultele și întârzierile.
‎Fă ce vrei la capitolul ăla!
‎Dar, dacă mai continui așa, ‎o să rănești pe cineva.
‎Și refuz să fie George.
‎Tocmai asta evitam și eu.
‎Și așa Jill îmi face zile fripte
‎că îl las pe George să te vadă. ‎Dar știu că el te face fericit.
‎Însă acum nu mai pot risca asta, ‎mă înțelegi?
‎- Am probleme. ‎- Nu e suficient.
‎Nu e o scuză suficient de bună!
‎Ți-ai dat frâu liber. Din nou!
‎Oamenii cu probleme nu aleg asta!
‎Faci asta dinadins! Știi ce faci.
‎Chiar ai comis-o acum.
‎Nici nu mai știu cu ce te confrunți!
‎Nu înțeleg! Nu e niciun inamic ‎în povestea asta.
‎Tu îți faci asta cu mâna ta!
‎Sunt îndurerat, da? Sufăr în permanență!
‎Fac așa ceva fiindcă mă face ‎să mă simt mai bine pentru o secundă.
‎Și alți oameni suferă!
‎Și alți oameni au probleme!
‎Vreau ca durerea să înceteze!
‎Fie în viață fără durere, ‎fie mort fără durere.
‎Oricare variantă e prima!
‎- Eu aleg asta, da? ‎- Ascultă-mă.
‎Dacă îmi spui că nu poți fi de încredere,
‎că nu-ți poți controla acțiunile,
‎e în regulă. Dacă la asta te referi.
‎Dar nu-l mai vezi pe George.
‎Dacă spui că trebuie să aleg între ‎siguranța fiului meu și fericirea ta,
‎atunci îl aleg pe fiul meu negreșit! ‎Mă înțelegi?
‎Nici nu stau pe gânduri!
‎- Nu l-aș răni pe George. ‎- Uite ce i-ai făcut deja!
‎Știu.
‎Nu voi mai face așa ceva.
‎S-o vedem și pe asta.
‎Cum a fost?
‎- Nebunie curată! ‎- De ce?
‎Numai porcării scoate pe gură!
‎A făcut teatru de păpuși!
‎- Teatru de păpuși? ‎- Da, în toată regula.
‎- Cum o vei scoate la capăt? ‎- A fost cam trist.
‎Sunt nerăbdătoare să încep.
‎De ce e gol?
‎Cum adică?
‎De obicei, înăuntru se află ‎o scenă romantică,
‎un castel sau ceva.
‎Da. Ăsta e un glob în care trebuie ‎să pui poza persoanei iubite.
‎Dar n-am întâlnit-o încă.
‎Dă-mă naibii!
‎Pune ceva în el.
‎O poză cu pisica
‎sau ceva ce iubești.
‎Tu ce iubești?
‎- Multe lucruri. ‎- Cum ar fi?
‎Cum ar fi ce?
‎Cum adică „cum ar fi ce”?
‎Ce?
‎Am zis: „Cum ar fi?”
‎Iar tu ai zis: „Cum ar fi ce?”
‎N-ai auzit de expresia „cum ar fi”?
‎Înseamnă să dezvolți,
‎să-mi dai niște exemple.
‎- Nu. ‎- Nu?
‎Bine.
‎Dă-mi exemple de lucruri ‎pe care le iubești.
‎Să râd.
‎- Pe bune? ‎- Da!
‎Ai văzut ‎ce felicitări le cumpăr oamenilor,
‎ce poze amuzante trimit pe Twitter.
‎Kevin Hart.
‎Îmi pare bine să te văd!
‎- Toate bune? ‎- Da.
‎Bine.
‎Am nevoie de sfaturi.
‎Am vrut să mă sinucid.
‎Iar, când nu am putut,
‎am zis așa:
‎„Dacă am de gând să continui să trăiesc,
‎va fi după regulile mele, ‎voi face cum vreau eu,
‎iar suicidul e ca portița de scăpare.”
‎Un plan de rezervă.
‎Exact.
‎Dar n-a ieșit ca mine.
‎La început, am crezut că e ‎ca o superputere.
‎Pot face orice! Nu-mi pasă!
‎Ce se poate întâmpla?
‎Nu există dezavantaje, ‎fiindcă mă pot sinucide oricând.
‎Dar apoi...
‎am realizat...
‎că nu poți să nu-ți pese ‎de lucrurile de care îți pasă.
‎Nu te poți păcăli...
‎Tu ai spus ceva. ‎Că nu totul se rezumă la mine...
‎și că, deși sufăr...
‎merită...
‎să rămân în viață...
‎ca să-mi fac...
‎din colțișorul meu de lume ‎un loc ceva mai bun.
‎Asta e tot ce contează.
‎Fericirea e uimitoare.
‎Atât de uimitoare, ‎încât nu contează dacă e a ta.
‎E ca acea vorbă...
‎„O societate crește ‎când bătrânii plantează copaci
‎în a căror umbră știu ‎că nu vor sta niciodată.
‎Oamenii buni fac lucruri ‎pentru alți oameni.
‎Asta e tot! Sfârșit!
‎Iar tu ești un om bun.
‎Ai foarte multe de dăruit.
‎Ești deștept, amuzant...
‎și iubitor.
‎Ai uitat să spui „sexy”.
‎Ei bine...
‎n-am vrut să zic ceva deja evident.
‎- Dacă erai cu 20 de ani mai tânără... ‎- Exact!
‎Totuși, la vârsta aia, ‎aș fi putut găsi ceva mai bun.
‎Da. Cu siguranță.
‎Gata, am plecat!
‎Pa!
‎- Ne vedem mâine. ‎- Ne vedem.
‎- Pe mâine! ‎- Pa!
‎- Tony. ‎- Da?
‎Te rog, fii fericit.
‎Ce?
‎Meriți să fii fericit.
‎Te rog, fii fericit.
‎E minunat cât îți iubești soția.
‎De abia aștept ca cineva să mă iubească ‎și pe mine așa cum tu o iubești pe ea.
‎Dar tu încă îți poți găsi fericirea.
‎Bine.
‎Ești haios.
‎Mă faci să râd tot timpul.
‎Tony, îmi frângi inima.
‎Bine.
‎Cum merge treaba la articol?
‎Îl am chiar aici.
‎- Vrei să-l citești? ‎- Da.
‎E un articol de prima pagină.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Îmi vine să plâng. ‎- Nu plânge.
‎Nu te umfla în pene. ‎N-ai văzut ce primă pagină avem?
‎Da, dar...
‎E foarte bun.
‎- Foarte bun. ‎- Mulțumesc!
‎Nu se poate!
‎Tony!
‎Dumnezeule!
‎Bună!
‎Bună, tu!
‎Bună!
‎Asta e noua ta casă.
‎Doamne! Tony!
‎Ce față are!
‎E superbă!
‎- Salut! ‎- Ești bine?
‎Știam că te găsesc la birou.
‎Prostituată.
‎Damă de companie.
‎Subtitrarea: Iulian Țarălungă