A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Tökéletes életem volt.
Nem kívánhattam volna jobb fickót magam mellé.
De az élet megy tovább nélkülem is. Ahogy a tied is.
Érezd jól magad!
Szeretném, ha keresnél magadnak valakit.
Aki majdnem olyan szerethető, mint én.
Csak majdnem.
- Szia! - Hellóka!
- Jól vagy? - Persze.
- Mit csinálsz? - Twitter.
TAMBURY HÍRMONDÓ
Sziasztok! Van egy hírem. Egy helyi kisbaba úgy néz ki, mint Adolf Hitler.
- Ez az! - Igen!
- Az egy anyajegy rajta? - Nem, szemceruza.
Az alkoholos filcet alig bírtuk leszedni.
Igen, és ezt akkor rajzoljuk rá, amikor akarjuk, és simán lejön.
Várjunk csak! Akkor nem is hasonlít Hitlerre?
- Dehogynem! - Nem. Úgy értem, enélkül.
Nem ilyen hajjal, meg bajusszal született, igaz?
- Ahogy Hitler sem. - Ez jogos.
Én csak azt mondom, hogy ez nem egy csoda.
Mármint nem az újságba való.
"Egy baba, aki picit hasonlít Hitlerre", az picit érdekes.
Ha bajusszal születik a gyerek.
De bármelyik babára rajzolhatnak bajuszt, és hasonlítani fog Hitlerre.
Egy fekete baba nem igazán fog hasonlítani rá.
Így van. De az eljátszhatna egy néger diktátort.
És ha kínai lenne, akkor lehetne mondjuk...
- Kim Dzsongun. - Igen.
Az se baj, ha koreai. Még egy kérdés!
Miért akarják, hogy Adolf Hitlerre hasonlítson?
- Csak nem a rajongói? - Nem vagyunk nácik.
Csak mókás az egész.
- Jó viccelődni Hitlerrel. - Igen.
- Fotózd le őket! - Okés.
Mosolyt!
Az emberek bármit megtesznek, hogy bekerüljenek az újságba?
Vicces, nem?
- Igen, az volt. - Ja.
Látod?
Most kellene útlevelet csináltatniuk neki, hogy 10 évig ez a kép maradjon benne.
- Na, jön már! - Szóval...
- Mondd! - Ateista vagy,
- és nem hiszel a túlvilágban. - Az, és nem hiszek.
Ha nem hiszel a mennyben és a pokolban,
akkor miért nem kezdsz gyilkolászni, amennyit akarsz?
- Azt csinálom. - Mi van?
Annyit gyilkolászok, amennyit akarok. Vagyis semennyit.
Mert van lelkiismerete.
De ha a halállal vége mindennek, akkor mi értelme?
- Minek? - Az életnek. Meg is ölhetnéd magad.
Ha épp egy filmet nézel, ami nagyon bejön,
- amiben Kevin Hart van... - Igen?
...és valaki azt mondja neked, hogy úgyis vége lesz,
akkor nem látod értelmét végignézni, és kikapcsolod?
Nem, mert újra megnézhetem.
Szerintem az élet azért értékes, mert nem nézheted újra.
Hihetsz a túlvilágban, ha az jó a lelkednek,
attól még nem igaz. De amikor rájössz, hogy nem élsz örökké,
akkor lesz varázslatos az életed.
Az utolsó elfogyasztott étel,
az utolsó megszagolt virág, az utolsó baráti ölelés...
És nem tudhatod, melyik az utolsó. Ezért kell mindent,
amit szeretsz, szenvedéllyel csinálni. Becsüld meg a hátralévő időd,
mert csak ennyid van.
Ötször láttam a Pofázunk és végünk Miamiben-t.
- Akkor nem vesztegetted el az életed. - Nem bizony.
Mindent imádok Kevin Hartban. A humorát, az előadásait,
- a filmjeit... - Vígjátékait.
- Főleg azokat. - Igen.
Ha ez neked segít... Köszi, hogy ide jöttél!
Nincs mit.
Jól van.
- Itt van Julian Kane virrasztása? - Már véget ért.
- Rokona? - Nem, az egyik barátja.
Nem volt tolongás. Alig jött valaki.
- Remélem, az enyém más lesz. - Persze.
Mindig várom a sok embert, de ha ilyen történik, nagyon lehangol.
- A következő talán mókásabb lesz. - Kétlem.
Egy csecsemő lesz.
- A barátja volt? - Igen. Együtt dolgoztunk.
Részvétem.
Ne lélegezze be a füstöt, mert betép tőle! Higgyen nekem!
- Szia! - Lekéstem róla.
Mint mindenki. De nem számít.
- Hogy vagy? - Megvagyok.
A nővért, aki az apámat ápolja, elhívom randizni.
- Remek! - Valóban?
Igen. Akkor foglalt leszel.
- Még nem mondott igent. - Úgyis rábólint.
Ha nemet mond, hülye.
Gondolom, nem lesz időd rám, miután összejött a numera.
Badarság!
Hidd el, bonyolódnak majd a dolgok.
Egy nő sem szeretné, ha a pasija velem lógna.
Veled? Egy kedves nővel?
- Még találkozunk! - Okés.
Jól vagy, apa?
Ma megint itt voltak a katonák.
- Tényleg? - Igen.
Engem kerestek. De meglógtam előlük.
- Britek vagy németek voltak? - Németek.
- Nácik? - Igen.
Meg kell húzni magunkat, míg véget ér a háború.
Jó fiú vagy.
- Az lennék? - Igen.
- Mi a nevem? - Charlie.
Igen. Honnan ismersz?
- Ide szoktál járni. - Igen, néha.
A fiam vagy.
Igen.
Ráfirkáltál a tapétára, igaz?
Igen. Hétéves koromban.
Emlékszel rá?
- Anyád ideges. - Az volt.
Rá se ránts!
Van egy tekercs a fészerben. Holnap kicserélem.
Már megcsináltad apa.
- Másnap kicserélted. - Igen.
Majd holnap megcsinálom.
Szeretlek, apa!
Buzi!
Így le fog csúszni. Várjon, felültetem.
Jól van.
Nem akarom többé ezt csinálni. Nem látom értelmét.
A terápia során meg kell birkóznia az érzéseivel.
Hogyan?
Kérdez, vagyis megoldást keres a problémáira.
- Tényleg? - Ez remek kérdés. Remek kérdés, Tony.
Azért vagyunk itt, hogy változtassunk
a negatív hozzáállásán, ami a problémáihoz vezet.
- Mi a negatív hozzáállásom? - Mondta, hogy a világot bünteti
- a veszteségéért. - Igen.
Van, aki megérdemli a büntetést. Köztük én is.
Azt hittem, nekem kell kiszabnom a büntetést,
de tévesen gondoltam, hogy mindenki seggfej.
Mert nem így van. Vannak kedves emberek is.
Ki kell deríteni, ki kedves, és ki a seggfej.
A seggfejek okosak. Tetetik a kedvességet,
tetetik azt, hogy törődnek veled. Maga például seggfej.
Szóval okos vagyok.
Igen.
- Meg akar büntetni? - Nem.
- Nem? - Nem.
Csak már nincs szükségem magára. Nem kell...
Nem kell az életembe.
- Értem. - Egyébként nem szörnyű.
Nem egy Hitler. Csak egy faszfej.
Egy igazi fasz.
- Ez jólesett? - Igen, de még folytatnom kell.
Igen. Maga egy igazi geciláda. Egy méretes barom.
A sógora, Matt mesélt nekem magáról,
és jó ötletnek találtuk...
Egy ideig játszottam én is, nem tudom, miért, de tudtam, hogy egy fasz.
- De azt hittem... - Neki ez segített
- a tönkrement házasságával. - Hogy mi?
Elnézést! Nem kellett volna.
Minden rendben köztetek Jill-lel?
Micsoda?
A pszichiáter szerint gondjaitok vannak.
- Nem lenne szabad elárulnia. - Tudom, de egy genyó. Szóval igaz?
Igen, az.
- Dolgoztok a megoldásán? - Igen, próbálunk.
Ugye nem fogtok elválni?
- Lehetséges. - Tényleg?
Ne már!
Meglep, hogy más embereknek is lehetnek problémái, Tony?
Mert mindenkinek vannak. A legtöbben nem beszélnek róla.
Nem teregetnek ki mindent, mit te, de másnak is van baja.
Szóval, ha legközelebb leszidsz egy pincérnőt, vagy sértegetsz valakit
valami hülyeségért, akkor tudd, hogy bajuk lehet.
Vagy magányosak, vagy az anyjuk rákos lett.
- Mi lesz George-dzsal? - Szerinted nem gondoltam rá?
Semmit sem sejt. Őszintén szólva, jobban aggódik a dilis bácsikájáért.
Aki gyilkosságokkal fenyeget.
Mondd meg neki, hogy emiatt ne aggódjon!
Nem fog megtörténni.
Nem mondok neki olyasmit, ami talán hazugság.
Nem leszek öngyilkos.
Oké.
- Ne haragudj! - Nem tudhattad.
Nem csak emiatt. Hanem... mindenért.
Kurva szar volt.
Szeretem ezt a munkát.
Régen jobb voltam. Keményebben dolgoztam. De...
Jó itt dolgozni.
Még ezekkel az idiótákkal is.
És számítanak az apró dolgok.
Ezzel a szaros kis ingyenes, helyi újsággal
el lehet tölteni pár perccet. Jó értelemben.
Megmosolyogtat, hogy valaki leszedett egy vak macskát a fáról.
Nem csak olvasni, benne lenni is jó. Egyszer mindenkinek benne kellene lennie.
"Itt jártam."
Cuki.
- Köszi, Lenny! - Mit?
Hogy az emberi stresszlabdám vagy.
Hogy szoríthatom a nyakad. Kibaszott jó barát vagy.
Szívesen.
Te is klassz vagy, Sandy. Eszes, érdeklődő.
Ne változz meg! Bármire képes lehetsz.
És Kath...
Köszi, hogy mindennap az agyamra mész!
Mindig sikerül.
A banális kérdéseid elterelték a figyelmem.
Szóval, köszi!
- Nem tudom, mi van vele. - Szerintem kedveskedik.
Akkor még furább.
És neked is köszi, Matt! Köszi, hogy nem mondtál le rólam!
Olyan lehetett, mint kiszabadítani egy sérült patkányt a csapdából.
Segíteni akarsz neki, de ő ezt nem tudja,
mert már senkiben sem bízik.
Ezért mindenért támad.
A világot nem változtathatom meg, de magamat igen.
Próbálkozom majd.
Kitartok.
Szóval, akkor én nyertem?
Mit nyertél?
Életben tartottalak, hogy ne akard megölni magad és boldog lehess.
A boldogság relatív.
De már nem kell lefoglalnod a cipőfűzőmet.
Oké.
Menj dolgozni! Hacsak nincs jobb dolgod.
De, van jobb dolgom.
- Na, visszajött? - Helló, én...
Volna kedve eljönni velem egy italra, vagy enni valamit?
Nos...
Már nem vagyok eszelős. Csak egy kicsit.
De csak annyira, mint bárki más.
- Nem tudom, jó ötlet-e. - Értem.
- Gondolkodhatok rajta? - Persze.
Az jó lesz. Gondolkozzon csak rajta!
Akkor van remény. A remény sokat jelent.
- Nem tudom, mit mondjak. - Mondjon igent!
Elhívtam randizni.
A nővért? Remek!
Gondolkozik rajta.
Maga hogy van?
Úgy értem, hogy most már...
- Boldog vagyok-e? - Igen.
Az vagyok.
Csodálatos életem volt Stannel.
Megannyi emlékem van vele.
Mert a végén csak ennyi marad. Az emlékek.
Stannek is csodás élete volt. És már nincsenek fájdalmai.
Azt sem tudja, hogy vége van. Csak én tudom.
De inkább élek én, őt hiányolva,
minthogy ő éljen engem hiányolva. Ennyire szeretem őt.
Semmin sem változtatnék.
Ha visszamehetnék az időben megváltoztatni valamit, elveszteném azt,
ahová az a rossz dolog juttatott. Semmit sem szabad megbánni.
Vagy arra gondolni, hogy ezen és azon változtatnánk.
Én visszamennék 1998-ba és pofán vágnám Gavin Tilley-t, amiért ránézett Lisára.
- Mert ránézett? - Nem csak nézett, kacsintott is.
Lisa észre sem vette. Én úgy tettem, mintha nem látnám.
Tudtam, hogy helytelen volna ezért megütni,
de szégyelltem magam, amiért ilyesmiért féltékeny voltam.
De most már bánom, hogy nem vágtam pofán.
Képzelje el,
ma a melóban arról papoltam, hogy miért érdemes élni.
Lisa halála óta először.
És ez a maga hibája.
Azt gondoltam, hogy tovább csinálhatom azt,
hogy azt mondok és csinálok, amit akarok,
és büntetem a világot, de akkor már
a rosszakat veszem célba. Jóra használom a szupererőm.
Mert amikor azt mondtam és tettem, amit akartam,
akkor jobban esett,
amikor olyannal tettem, aki megérdemelte.
Érti? Ha jó ember vagyok,
és úgy csinálom azt, amit akarok, akkor jót teszek.
És maga jó ember. Nem kellene megölnie magát.
Kár lenne magáért.
Talán nem szeret annyira élni, de jobb hellyé teszi a világot.
És soha ne adja fel, mert akkor ők nyertek.
- És egyre többen lesznek. - Kik?
A seggfejek. Mint az a barom Gavin Tilley.
Az a barom Gavin Tilley. Jaj!
PATRICKNEK. EGÉSZSÉGEDRE!
ROBBIE! NEM VAGYOK GYILKOS, CSAK AZT AKARTAM, HOGY JÓ FIÚ LÉGY.
BRIAN ÉLETE
KEVIN HART AMERIKA LEGVICCESEBB EMBERE
ŐSZI FALEVELEK NYUGDÍJASOTTHON
- Elmész vele meginni valamit? - Nem tudom.
Kedveled?
Tudod, 25 éve dolgozom ebben a szakmában,
és láttam már magányos, haldokló, megtört embereket,
olyanokat, akiknek semmijük sincs.
De még sosem találkoztam ennyire szomorú emberrel.
És magának köszönheti.
Próbál kőszívű lenni, hogy ne érezzen semmit,
mert minden olyan fájdalmas volt neki.
De mégis sikerül megnevettetnie engem.
- Helló! - Helló!
Jól van, menjünk el egy italra!
- Tényleg? - Igen.
- Egy kocsmába menjünk, vagy... - Köszönöm! Bocsánat!
- Na! - Mi az?
- Mégis emberből van. - Kezdek alakulni.
A feliratot fordította: Cassone