‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Am avut o viață perfectă ‎și nu mi-aș fi putut dori un soț mai bun.
‎Dar lumea va merge mai departe fără mine. ‎La fel și tu.
‎Distrează-te.
‎Și vreau să găsești pe cineva.
‎Cineva aproape la fel de minunat ca mine. ‎Aproape.
‎- Bună! ‎- Bună, tu!
‎Ești bine?
‎- Da. ‎- Ce faci?
‎Eram pe Twitter.
‎GAZETA DE TAMBURY
‎Am o știre bună pentru tine.
‎Bebelușul unor localnici arată ‎exact la fel ca Hitler.
‎- Da. ‎- Da!
‎Acela este un semn din naștere?
‎Nu, e creion. O făceam ‎cu markerul la început, dar se lua greu.
‎Da. În felul ăsta, o facem când vrem
‎și o ștergem dacă e nevoie.
‎Așteaptă. Atunci, nu arată ca Hitler.
‎Ba arată.
‎Nu.
‎Nu arată de la sine.
‎Nu s-a născut cu părul dat pe o parte ‎și cu mustață, nu?
‎- Nici Hitler nu s-a născut așa! ‎- Bine zis.
‎Vreau să spun ‎că asta nu este o revelație.
‎Nu una care să apară în ziar.
‎„Un bebeluș seamănă puțin cu Hitler.”
‎Ți-ar fi stârnit interesul
‎dacă ar fi avut o mustață adevărată.
‎Dar poți desena o mustață pe orice bebeluș ‎și seamănă puțin cu Hitler.
‎Nu pe unul negru! N-ar semăna așa de mult.
‎Nu.
‎Atunci, probabil ar semăna ‎cu Robert Mugabe sau ceva de genul.
‎Da, sau unul chinez ar semăna
‎- ...cu Kim Jong-un. ‎- Da.
‎Unul coreean, chiar.
‎Mai am o întrebare.
‎De ce vreți ca bebelușul vostru ‎să arate ca Hitler?
‎Nu sunteți fani de-ai lui, nu?
‎Nu suntem naziști.
‎- Doar ne amuzăm un pic. ‎- Da.
‎Glumele cu Hitler ‎sunt cele mai amuzante.
‎- Fă o poză. ‎- Da.
‎Zâmbiți!
‎Deci oamenii ar face chiar orice ‎ca să apară în ziar.
‎E ceva haios, nu?
‎- Chiar a fost haios. ‎- Da.
‎Vezi?
‎Ar trebui să-i facă pașaport
‎ca să rămână cu poza aia zece ani.
‎Uite-o că vine.
‎- Da. ‎- Ia zi.
‎- Dacă ești ateu... ‎- Sunt.
‎- ...și nu crezi în viața de apoi... ‎- Nu.
‎Dacă nu crezi în rai, iad ‎și toate astea,
‎de ce nu violezi și ucizi cât ai tu chef?
‎Fac asta deja.
‎Ce?
‎Eu chiar violez și ucid cât am eu chef. ‎Adică, absolut deloc.
‎Fiindcă are conștiință.
‎Dacă moartea e sfârșitul, ce rost are?
‎- Ce anume? ‎- Să trăiești.
‎Mai bine te-ai sinucide.
‎Dacă urmărești un film care îți place ‎foarte mult, cu Kevin Hart...
‎Da?
‎...iar cineva spune că se va termina,
‎tu brusc îl lași baltă și îl oprești?
‎Nu, fiindcă îl pot lua de la capăt.
‎Viața e prețioasă ‎tocmai pentru că n-o poți lua de la capăt.
‎Poți crede în viața de apoi, ‎dacă așa te simți mai bine.
‎Nu înseamnă că există.
‎Dar, când realizezi ‎că nu vei trăi pentru totdeauna,
‎atunci înțelegi de ce este viața ‎atât de fantastică.
‎Într-o zi, vei mânca ultima ta masă,
‎vei mirosi ultima floare, vei îmbrățișa ‎un prieten pentru ultima dată.
‎Poate că nu știi că e ultima dată. ‎De asta trebuie să faci
‎tot ce iubești cu pasiune, înțelegi? ‎Prețuiește puținii ani care ți-au rămas
‎fiindcă asta e tot.
‎M-am uitat la ‎Un polițist și trei sferturi ‎de cinci ori.
‎- Tu nu ți-ai irosit viața. ‎- Cu siguranță nu!
‎Nu.
‎- Ador absolut totul la Kevin Hart. ‎- Da.
‎Umorul lui, comedia lui,
‎- ...filmele... ‎- Filmele de comedie.
‎Mai ales alea, da.
‎Orice te face fericită. ‎Mersi că ai trecut pe aici!
‎Cu plăcere.
‎Așa...
‎Aici are loc slujba pentru Julian Kane?
‎S-a încheiat deja.
‎Sunteți o rudă?
‎Nu. Prieten.
‎N-a fost cine știe ce.
‎Prezență slabă.
‎Sper că a mea nu va fi așa.
‎Da.
‎Sunt dornic să vin aici, ‎dar se întâmplă asta și mă demoralizează.
‎Poate că următoarea va fi mai distractivă.
‎Mă îndoiesc. Moarte infantilă subită.
‎Un prieten?
‎Da. Un tip cu care lucram.
‎Îmi pare rău.
‎Nu respira fum din ăsta. ‎Te dă cu cracii-n sus.
‎Crede-mă.
‎- Bună! ‎- Am ratat-o.
‎Ca toată lumea.
‎Nu contează.
‎Cum mai ești?
‎Bine.
‎Infirmiera care îmi îngrijește tatăl...
‎O s-o invit în oraș.
‎- E minunat! ‎- Chiar?
‎Da! Mi-a luat un client bun.
‎Păi, nu a acceptat încă.
‎O va face. Ar fi nebună să refuze.
‎Cred că nu vei mai avea timp
‎să te asociezi cu mine, ‎fiind într-o relație.
‎Ce prostie!
‎Crede-mă, situația ar deveni încurcată.
‎Nimeni nu-și vrea bărbatul ‎lângă cineva ca mine.
‎Cineva ca tine...
‎o persoană foarte cumsecade.
‎- Ne mai vedem! ‎- Da!
‎Ce faci, tată?
‎Soldații au venit și azi.
‎Chiar?
‎Da.
‎Mă căutau.
‎M-am ascuns.
‎Erau britanici sau nemți?
‎Nemți.
‎Naziști?
‎Da.
‎Mai bine stăm ascunși ‎până se termină războiul.
‎Ești băiat cuminte.
‎- Chiar sunt? ‎- Da.
‎Cum mă cheamă?
‎Charlie.
‎Da.
‎Cum de mă cunoști?
‎Vii pe-aici câteodată.
‎Da, vin pe-aici câteodată.
‎Tu ești băiatul meu.
‎Da.
‎Tu ai desenat pe tapet, nu?
‎Da. Așa e. Când aveam șapte ani.
‎Ți-ai amintit?
‎Mama ta e nervoasă.
‎A fost.
‎Nu-ți face griji.
‎Mai am o rolă în șopron.
‎O s-o pun mâine.
‎Ai pus-o deja, tată.
‎- Ai pus-o ziua următoare. ‎- Da!
‎O s-o pun mâine.
‎Te iubesc, tată!
‎Gay.
‎Îți vine în jos. ‎Dacă te apleci, ți-o ridic eu.
‎Bine. Așa.
‎Nu vreau să mai vin aici.
‎Nu văd ce rost are.
‎Psihoterapia e o modalitate de a te ajuta ‎să-ți accepți sentimentele.
‎Cum?
‎Dacă întrebi, ‎înseamnă că ești pe drumul spre răspuns.
‎- Chiar sunt? ‎- E o întrebare bună!
‎E o întrebare bună, Tony.
‎Cei ca mine sunt aici ‎ca să te ajute să-ți schimbi
‎comportamentul negativ ‎care contribuie la problemele tale.
‎Care e ăsta?
‎Ai zis că vrei să pedepsești lumea
‎- ...pentru pierderea ta. ‎- Da.
‎Unii oameni merită să fie pedepsiți, ‎inclusiv eu.
‎Credeam că eu aș putea fi ‎cel care aplică pedeapsa,
‎dar greșeala a fost să gândesc ‎că toți oamenii sunt nesimțiți.
‎Nu-i așa. Unii oameni sunt cumsecade.
‎Faza e să-i identifici ‎pe cei cumsecade și pe cei nesimțiți,
‎dar nesimțiții sunt deștepți. ‎Pretind că sunt buni,
‎pretind că le pasă de tine.
‎Tu ești un nesimțit.
‎Deci sunt deștept.
‎Da.
‎- Deci vrei să mă pedepsești? ‎- Nu vreau.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Pur și simplu nu te mai vreau ‎în preajma mea.
‎Nu mai am nevoie de tine.
‎Bine.
‎Nu ești îngrozitor, să știi.
‎Nu ești Hitler.
‎Ești un dobitoc.
‎Ești un măgar.
‎Te simți mai bine acum?
‎Da. Poate că are un rost.
‎Da. Ești un mare tâmpit.
‎Tâmpit și prost.
‎Cumnatul tău, Matt, a fost ‎cel care mi-a spus despre tine...
‎și am zis că ar fi bine să...
‎Da, iar eu am acceptat pentru o vreme. ‎Habar n-am de ce.
‎Știam că ești un tâmpit.
‎- ...dar am zis să... ‎- La el funcționează,
‎acum că mariajul lui se duce ‎pe apa Sâmbetei.
‎Poftim?
‎Scuze. Mi-a scăpat.
‎Tu și Jill sunteți bine?
‎Ce?
‎Psihologul a zis ‎că aveți probleme conjugale.
‎- N-ar fi trebuit să facă asta. ‎- Știu, e un prost.
‎E adevărat?
‎Da.
‎Încercați să le rezolvați?
‎Încercăm, da.
‎Deci nu vă despărțiți, nu?
‎Păi, poate...
‎Serios? Nu spune...
‎Chiar ți se pare uimitor ‎că alți oameni au probleme, Tony?
‎Așa e, toată lumea are.
‎Dar oamenii le țin pentru ei,
‎nu le spun în gura mare, așa ca tine. ‎Cu toții avem necazuri.
‎Când te mai cerți cu vreo chelneriță
‎sau superi pe cineva, spui ceva aiurea,
‎gândește-te că acea persoană ‎poate a picat un examen,
‎a fost concediată ‎sau a aflat că mama sa are cancer.
‎- Cum rămâne cu George? ‎- De parcă nu m-am gândit la asta!
‎El nu știe ce se întâmplă. ‎E mai îngrijorat de starea unchiului său
‎care amenință că se sinucide.
‎Spune-i că nu trebuie ‎să se îngrijoreze pentru asta.
‎Nu se va întâmpla.
‎N-o să-i spun ceva ‎ce s-ar dovedi a fi o minciună.
‎Nu o să mă sinucid.
‎Bine.
‎Îmi pare rău.
‎Tu nu știai.
‎Nu despre asta. Îmi pare rău...
‎pentru tot.
‎Am fost o povară.
‎Îmi place slujba asta.
‎Doar că eram mai bun, ‎îmi dădeam silința.
‎Dar...
‎e un loc de muncă bun.
‎Chiar și cu idioții ăștia.
‎Lucrurile mărunte contează.
‎Ziarul ăsta gratuit și jalnic...
‎Îți pierzi ceva timp cu el.
‎În sens bun.
‎Zâmbești fiindcă cineva a salvat ‎o pisicuță oarbă dintr-un copac.
‎Nu e pentru citit. E pentru a fi în el.
‎Toată lumea ar trebui să apară în ziar. ‎Măcar o dată.
‎„Am fost aici!”
‎E frumos.
‎Mulțumesc, Lenny!
‎- Pentru ce? ‎- Pentru că ești o minge antistres umană.
‎Că mă lași să te iau de ceafă.
‎Ce amic grozav mai ești!
‎Cu plăcere.
‎Ești minunată, Sandy.
‎Ești deșteaptă și silitoare. ‎Să nu te schimbi niciodată.
‎Poți face orice-ți dorești.
‎Și Kath...
‎Mulțumesc că mă enervezi ‎în fiecare zi,
‎fără să dai greș.
‎Întrebările tale banale ‎mi-au dat o preocupare.
‎Așa că îți mulțumesc.
‎Nu știu ce l-a apucat.
‎Cred că ne vorbește de bine.
‎E și mai ciudat acum.
‎Și îți mulțumesc și ție, Matt.
‎Mersi că n-ai renunțat la mine.
‎A fost ca și cum ai încerca ‎să eliberezi un șobolan
‎rănit și furios dintr-o capcană.
‎O făceai pentru binele său, ‎dar el nu realiza.
‎Nu mai avea încredere în nimeni...
‎așa că era agresiv.
‎Nu poți schimba lumea.
‎Dar poți să te schimbi pe tine însuți.
‎O să mă străduiesc să fac asta. ‎O să mai trăiesc.
‎Asta înseamnă că am câștigat?
‎- Ce? ‎- Te-am ținut în viață cât să decizi
‎că nu te vei sinucide ‎și că vei fi fericit.
‎Fericit e mult spus.
‎Dar nu va mai trebui ‎să-mi confiști șireturile.
‎Bine.
‎Înapoi la muncă.
‎Sau trebuie să fii altundeva?
‎Trebuie să fiu altundeva.
‎- Te-ai întors! ‎- Bună!
‎Mă întrebam dacă ai vrea să ieșim
‎să bem ceva sau să mâncăm.
‎Nu mai sunt nebun.
‎Doar puțin.
‎Dar, în parametri normali.
‎Nu știu dacă ar fi bine.
‎Bine.
‎Pot să mă mai gândesc?
‎Da.
‎Sunt de acord.
‎Gândește-te. Așa.
‎Există speranță.
‎Speranța e totul.
‎- Nu știu ce să spun. ‎- Spune da!
‎Am invitat-o în oraș.
‎Pe infirmieră?
‎Excelent!
‎A zis că se gândește.
‎Tu ce faci?
‎Tu...
‎ești...
‎- Dacă sunt fericită? ‎- Da.
‎Da.
‎Am petrecut o viață minunată ‎alături de Stan.
‎Și am rămas cu multe amintiri.
‎Asta suntem și noi, de fapt. ‎Niște amintiri.
‎Și Stan a avut o viață minunată! ‎Iar acum nu mai are dureri.
‎Nici nu știe că s-a terminat.
‎Eu știu.
‎Dar mai degrabă aș trăi ducându-i dorul, ‎decât să trăiască el ducându-mi mie dorul.
‎Așa de mult îl iubesc.
‎N-aș schimba nimic.
‎Dacă aș schimba un lucru ‎care nu mi-a plăcut,
‎aș putea pierde ceva ‎la care m-a adus acel lucru rău.
‎N-ar trebui să regreți nimic.
‎Și nici să crezi că, dacă te-ai fi întors ‎în timp, ai fi făcut ceva diferit.
‎M-aș întoarce în 1998 și l-aș pocni ‎pe Gavin Tilley că s-a uitat la Lisa.
‎- Pentru că s-a uitat la ea? ‎- I-a făcut cu ochiul.
‎Ea l-a ignorat.
‎Eu m-am făcut că nu văd.
‎Știam că nu e bine să-l lovesc...
‎dar cred că îmi era jenă de faptul ‎că devenisem gelos din ceva atât de...
‎Dar acum, îmi doresc să-i fi dat ‎una în moacă.
‎Azi, m-am apucat să vorbesc la serviciu
‎despre cum viața merită trăită,
‎pentru prima oară de când a murit Lisa.
‎Și e vina ta.
‎Și m-am gândit să continui...
‎să spun și să fac ceea ce vreau.
‎Voi pedepsi oamenii, ‎dar doar cei care merită.
‎Voi folosi superputerea ‎pentru a face bine.
‎Fiindcă atunci când făceam ‎și spuneam exact ce voiam,
‎mereu mă simțeam mai bine
‎când era și corect.
‎Înțelegi? Dacă ești un om bun,
‎să faci ceea ce vrei ‎este la fel cu a face bine.
‎Iar tu ești un om bun
‎și chiar aș prefera să nu te sinucizi.
‎Ar fi o mare pierdere.
‎Chiar dacă nu-ți place să trăiești,
‎faci lumea un loc mai bun.
‎Și nu renunța,
‎fiindcă altfel, câștigă ei.
‎Și cresc la număr.
‎Cine?
‎Nesimțiții ca Gavin Tilley ăla.
‎Al naibii Gavin Tilley...
‎DRAGĂ PAT, ‎MULȚUMESC!
‎DRAGĂ ROBBIE, NU SUNT UN CRIMINAL. ‎DOAR VOIAM SĂ FII UN BĂIAT CUMINTE.
‎VIAȚA LUI BRIAN
‎KEVIN HART ‎CEL MAI AMUZANT OM DIN AMERICA
‎CĂMINUL PENTRU BĂTRÂNI ‎„FRUNZE DE TOAMNĂ”
‎Ieși la o băutură cu el?
‎Nu știu...
‎Îl placi?
‎Să știi, am lucrat aici timp de 25 de ani
‎și am văzut oameni singuri, ‎oameni pe moarte, oameni care suferă,
‎oameni care nu aveau nimic...
‎dar cred că n-am văzut pe nimeni ‎atât de trist ca el.
‎Iar el și-a făcut asta cu mâna lui.
‎E ca și cum încerca ‎să-și împietrească inima,
‎să nu simtă nimic, pentru că totul...
‎era foarte dureros pentru el.
‎Și, totuși, reușește să mă facă să râd.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Așa, hai să ieșim la o băutură.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Vrei să mergem la local sau... ‎- Mulțumesc!
‎Scuze.
‎- Ia uite! ‎- Da?
‎Ești om.
‎Încerc să fiu.
‎Subtitrarea: Iulian Țarălungă