PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Buď silný.
Buď hodný na kamarády.
Jsi rád, když uděláš něco hezkého, ne?
Teda…
většinou se omlouváš za to, žes řekl něco hrozného…
Ne hrozného, ale moc upřímného.
Ne vždy s upřímností nejdál dojdeš.
Chceš snídani?
Jo?
Tak pojď.
S LÁSKOU VZPOMÍNÁME STANLEY OLIVER PEARSON 1941–2017
NOVINY TAMBURY GAZETTE
- Máš se? - Jo.
To je ze včerejška.
Poslední lahev v baráku, takže…
Musím se vzpamatovat. Dát se dohromady.
Co dneska máme?
- Nejstarší žena Tambury. - Kolik jí je?
Sto. Dostala telegram od královny.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Jen se cítím trochu pod psa.
- No tak, už jsi na tom byl dobře. - Lituju se.
A mám z toho pocit viny.
Každý den vídám lidi, co jsou na tom hůř,
a zvládají to.
Zkusím být víc v zenu.
Nenechám se vytáčet sráčema.
Cituješ Buddhu?
Přesně tak.
Co ošetřovatelka?
Jsme jen kamarádi…
To je v pohodě.
Prý jsem se neodpoutal od Lisy.
Má pravdu.
Tak ať ti neujede vlak. Nebude čekat věčně.
Lisa mi pořád chybí.
Pořád.
Ale ona by to takhle nechtěla.
Ne s takovou bolestí.
Já…
se každým dnem cítím líp.
Jdeme.
Jaké to bylo, dostat telegram?
Cože?
Jak vám bylo, když přišel telegram od královny?
Stejně jako každý jiný den.
Hrozně. Samá bolest. Přála jsem si, abych se nedočkala rána.
Ale od královny?
To poslal ňákej komorník.
Co byste poradila ostatním, aby měli tak dlouhý život?
Nechtějte to. Je to na hovno.
Bolí už jen být naživu.
Můj typický měsíc:
první týden mám sračku.
A další tři týdny?
Nevyseru se vůbec.
Ale musela jste toho spoustu vidět? Sto let…
Narodila jsem se v Tambury a umřu v Tambury. Doufejme brzy.
Viděla jsem kulový.
Mohla jsem klidně bejt strom.
Co na to říká vaše rodina?
Nemám rodinu, všichni jsou mrtví.
Jasně. A vaši přátelé tady?
Jakýpak přátelé.
Jsou to kundy.
Všichni.
Všechny je nenávidím.
A když jednoho z nich přežiju,
přijde místo něj nová kunda.
Kundy!
- Fajn. Fotku. - Jo.
Úsměv.
Prdlajs.
Bezva.
- Jsi v cajku? - Ahoj.
Můžu?
Ráno jsem z domova vybíhal v hrozném kvapu, to víš.
Vím, že tu přespáváš.
Jasně.
Hele, teď bydlím s June,
tak mám volnej bejvák.
A je obecní, tak se ho nechci vzdát.
Můžeš tam bydlet, jak dlouho chceš.
Vážím si toho. Dík, Lenny.
Co se vůbec stalo?
Vlastně ani nic konkrétního.
Asi jen potřebuje chvilku, aby se nadechla…
a vyřešila si to a…
já jí tu chvilku dám.
Něco za něco.
June na mě tlačí, že by měl kluk někam na praxi.
Nemám na něj peníze.
- Promiň. - Jen neplacenou praxi.
Chce, aby vypadl z baráku.
Jasně.
Ano, jistě.
Bezva. Řeknu to June.
Díky, Matte.
Díky, Lenny.
Ahojky.
- Ahoj. - Makáš?
Ne, pojď dál.
Je mi líto, že se ti rozpadlo manželství.
Díky.
Ale jsi úžasný chlap.
- Co prosím? - Milý. Chytrý.
Elegantní.
Hezký.
Dokonalý.
Díky.
Náš vztah byl dosud striktně profesionální.
Vážím si toho.
Ale chci, abys věděl, že kdybys udělal ten krok…
Krok?
Jo. No víš…
Vždycky ses mi líbil.
Takže kdyby ses chtěl…
sejít…
mimo práci…
a trochu se pobavit?
Tak se nebráním.
Aha?
Tak zatím.
Nesedat na mou sesli.
Problém?
Kath řekla, že se jí líbím.
Fajn.
Jako že po mně jede.
Je ti snad 13?
Je to trapné.
Neřeš to.
Dobře.
A co ty, dobrý?
Jo. Chci teď být víc v zenu.
Pane jo. Dobře.
Tak to se mnou pojď na meditaci, kam chodím po práci.
Každé úterý.
Je to trochu jóga…
Nevrť hlavou, ani jsem to nedořekl.
- Jóga, trochu filozofie, to máš rád, ne? - Jo.
- Co ty na to? - Ne.
No tak, prosím.
Taky mám teď život na prd, jo?
Jsem sám. Spím na podlaze.
To je zen.
Jako pan Miyagi. Oni podlahu milujou.
„Oni“? Ty…
Jasně.
- Prosím. - Do prdele práce.
Tak jo.
- Děkuju. - Víc nic?
Jo, už nic…
Fajn.
Nikomu neříkej o… Kath.
Už jsem to zapomněl.
- Super. - Dobrý?
- Jo, dobrý. - Fajn.
Říkals neříkat?
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
A zase vypadáte k světu.
- Vzadu jste měl trochu rozcuch. - Ahoj.
- Ahoj, tati.
Dělal jsem rozhovor se stoletou ženskou.
- Jo? - Sranda.
A…
Lenny se ptal, jak to jde s ošetřovatelkou.
Řekl jsem, že jsme jen kamarádi, protože…
jsem se podle tebe neodpoutal od Lisy.
A potvrdil jsi mu to?
Jo, samozřejmě.
Co říkal?
Že prý nemám moc otálet, ať mi neujede vlak.
Takže…
Tys mu neřekl moje jméno?
Jak to myslíš?
Ptal se, jak to jde s „ošetřovatelkou“.
Určitě řekl. Ale o to tady nešlo.
- Joe? - Cože?
Jsi Joe.
Tvůj brácha Joe?
Čau, brácho.
Jsem mu trochu podobný. Je deset let po smrti, ale…
Joe umřel?
No jo vlastně. Joe umřel. Skvělej chlap.
Takže jsi Joeův kluk?
Jsem tvůj kluk, tati.
Jsem Joe?
To mě poser.
A pro pořádek, neřekla jsem, že budeme jen kamarádi.
Že ses neodpoutal od manželky,
jsem řekla, abych tě trochu pošťouchla.
Ne: „Víš co? V pohodě, tak budem jenom kámoši.“
Já jen souhlasil s tvým postřehem, že jsem se ještě nevyrovnal…
Víš co? Nech to být.
Jasně.
Máš se, kočko?
Ahoj.
Kde je?
Ve svém pokoji.
Fajn. Tak zatím, kotě.
Kdo to je?
Simon. Syn jedné z nových klientek.
Aha.
Je milej.
Mrknul.
Řekl: „Tak zatím, kotě,“ a mrknul.
No a?
No a…
Každopádně…
Měla bych jít.
Tak zatím, kotě.
Mám pocit paniky.
Pořád.
Že udělám něco špatně.
Tak radši neudělám nic.
A proto si myslím, že to s ošetřovatelkou zvorám.
Soustřeď se na to, ať je ti líp. Ona počká.
Jestli o to stojíš.
Nevím, jestli na mě stojí za to čekat.
Stydím se…
za své chování.
Hlavně ať je ti líp.
Jo. Není mi líp, ale…
Nestrčím hlavu do trouby.
Jestli vůbec víš, kde trouba je.
Bingo.
Trpěl jsi.
Za to se právě stydím.
Umírat na rakovinu,
to je utrpení.
Opravdová bolest.
Trochu jsem se litoval.
Pořád se lituju.
Ale…
Došlo mi…
že smrt už je dost blízko, takže…
A není se čeho bát, protože…
nemusíš se starat o žádný city,
aspoň ne ty moje. Jenom…
klid a mír.
Zkouším vymyslet, jestli můžu lidi prudit i po smrti,
ale ještě jsem to nevykoumal.
Takže si to musím co nejvíc užít, dokud jsem naživu.
- Je to koníček. - Jo.
Přesně.
Ale prudím jenom kretény.
Snažím se být milý na lidi,
co jsou milí na mě.
Došlo mi, že každý má problémy. A chci pomáhat těm,
kdo pomohli mně.
Večer jdu vlastně na takovou… meditační jógu.
Chci podpořit…
švagra…
Jsou teď s manželkou od sebe a…
bude za společnost rád…
Chápeš.
Báječné.
Kafe. Nebo chcípnu.
- Dále! - Co?
Nic.
- Co, že jsem sem vlítla? - No…
Jinej by zaklepal. Co kdybych byl nahej.
Viděla jsem, že nejsi.
To nemá logiku.
Kdybych byl nahej, koukla bys skrz dveře a viděla mě nahýho.
Jo, a nešla bych dál.
Ale viděla bys mě nahýho.
Nevadilo by mi to.
Tak dobrý. Co bys dělala?
- Jak to myslíš? - Přijdeš ke dveřím,
vidíš mě nahýho, nejdeš dál,
co pak?
Zaklepala bych.
Takže sedím tu nahej,
slyším zaklepání, kouknu a vidím, jak na mě koukáš,
co uděláš? Zamáváš mi?
Nevím!
Možná bych neklepala a jen se odplížila pryč.
Každopádně…
proč sedíš u stolu nahej jako ve skeči od Monty Pythonů?
To je moje věc.
Můj dům, můj hrad.
- Ale nesedíš u stolu nahej? - Ne.
Mám psa. Nemusí to vidět.
Co vám na ní chybí?
Všechno. Víte…
Chybí mi, jak mě měla ráda.
Trápí mě, že jsem ji nějak rozhodil.
Nebo že už mě prostě nemiluje.
Neřešte to.
Jak to myslíte?
To je rada?
Jasně.
Prostě to neřeš, kámo.
Jo. To se snadno řekne…
To je jako si říct: „Krvácíš, ale neřeš to.“
Tím, že to řeknu, to nepřejde.
Loni jsem měsíc krvácel z konečníku a nešel jsem k doktorovi.
Jasně.
Prostě to přešlo.
Ale tady jste doktor vy, ne?
Říkáte, že sem nemám chodit?
Jistěže ne. Jen říkám, že ji máš přestat…
řešit a začít něco dělat.
Jo.
Pojďme si vyrazit s Krysou a Pedoušem.
- Pedoušem? - Pravým jménem Ian Trouton,
ale říkáme mu „Pedouš“ nebo „Pedo“.
Není to doopravdy holčičkář. Je to takový náš vtípek.
Jednou šukal s trpaslicí, když se zmastil.
Říkal, že je to jak šukat děcko.
Ale legální. Ačkoli, mělo by?
Mimochodem, s tím konečníkem bych šel k doktorovi.
Nazdárek. Můžu se opláchnout?
- Tak jo. Nahoře. - Díkec.
Pojď, něco ti ukážu.
Tony, nechceš mi to vysvětlit?
Přijímám sázky, jak dlouho to manželství vydrží,
každý si může tipnout:
„do měsíce“, „jeden až šest měsíců“,
„půl roku až rok“,
„rok až dva“, „dva až čtyři“, nebo „čtyři až deset let“.
- Dávám čtyři až deset. - Dík.
Není zač.
Já bych dala „dva až čtyři“.
- Tak dej pět liber. - Já tipuju „do měsíce".
Tak jo…
Co tam dělá?
Hodná holka.
Kámo, už musím jít.
Tak zatím. Zamknu za sebou.
To teda ne. Padej.
Mně jebne…
To mě poser!
Ty ses nešel vychcat?
Ne, pak někam jdu, tak jsem se chtěl umejt.
Neuvěřitelný!
Vysmahni.
Ven!
Tak se otoč!
Mě omejou.
Čisťounkej!
Nepřijde ti úchylný, že se pošťák na obchůzce vykoupe?
- Proč? - Prostě to tak je.
Pomoct kámošovi je normálka.
Jdu pak na prohlídku spolubydlení. Jsem bezdomovec.
Spím ve skladu.
Nechci tam přijít jako smradlavej špindíra.
Klasika. Snažím se vyklidnit…
Spěchám na hodinu meditace, protože chci být víc v zenu,
a pak přijde tohle a jsem zase v prdeli.
Dalajláma by to viděl jinak…
Tak to zkusíme. Zejtra k němu zajdi a umej si u něj prdel v dřezu.
Uvidíme.
- To je moje voda po holení? Mě poser. - Příjemná, co? Drahá.
Ven.
Zatím, kámo.
Blb.
Prostě protřepat.
A teď poprosím na místa.
Ahoj.
Ahoj, Matte. Ahoj.
- Simone, to je Tony. - Vítej.
Zkouší to poprvé, tak na něj nespěchej.
Není se čeho bát. Jsme tu jedna rodina.
Dobře.
Kde máš mysl?
- Kde mám… - Mysl.
Moc nepřemýšlej, jen odpověz.
V mozku.
- Ne. - Ne?
V žaludku.
- Ne. - Nevím. Kde mám mysl?
Je v každé buňce tvého těla.
Dobře.
Chci, abys o tom přemýšlel.
Do kočky.
- Prosím. - Fajn.
- Zout, Tony. - Ne.
- Ne? - Ne.
Začneme hlubokým nádechem.
Nádech.
Kostrč nahoru.
Srdce ven, odtlačíme se od podlahy.
A výdech, vyženeme bolest.
A srdce září vpřed.
A upneme zrak na pánev.
A díváme se třetím okem.
- Slyšíš to? - A zopakujeme to desetkrát.
Dělá si prdel?
Zelený čaj. Lahodný.
- To je slyšet. - Tony…
No ty kráso.
Dobrý, Tony?
- Jo. - Jo?
Tak fajn.
Do hajzlu.
- Prostě to neposlouchej. - Pokračujte.
Rýmička?
Nikdy. Ne.
Nemoc je stav mysli.
Nechci se cítit nemocný, nechci cítit bolest.
Jdeš na to špatně.
- Prosím, Tony. - Všechno špatné, co tě potkalo,
jsi musel přivítat.
Ne. Ani náhodou.
Máme na vybranou.
Nasrat!
- Prosím. - Absurdní.
Zvonkohra? Srkání? Popotahování? To má být uklidňující?
Je to nechutný.
Jdu se ožrat do poslední buňky.
Tak za týden.
Mě tu neuvidíš, ty posraná mašino na sople.
Tak jo…
- Všichni do prkna, prosím. - Super.
Díky. Vydržels kolik, dvě minuty?
Nevím, to se nedalo.
Já myslel, že je ti líp.
Teď už jo.
A do háje, helemese! Zase ožralá!
- A ty jsi jako střízlivej? - Jenže já umím pít.
Ale ty jsi chlap, máš větší já-tra!
„Já-tra…“
Když dáme dvě flašky vína za večer,
zabije mě to rychlejc než tebe!
Jeden z nás musí umřít první.
Takže to mám být já?
Na to si připiju!
Tak jo. Na zdraví. Na to, že umřu jako první.
Na zdraví!