‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Fii tare!
‎Și amabil cu prietenii.
‎Îți place când faci un gest frumos, nu?
‎Mă rog...
‎De obicei, așa-ți ceri scuze ‎că ai spus ceva groaznic...
‎Nu chiar groaznic, dar prea sincer.
‎Nu e mereu cea mai bună abordare.
‎Vrei micul dejun?
‎Da?
‎Haide!
‎ÎN AMINTIREA LUI STANLEY OLIVER PEARSON ‎1941 - 2017
‎GAZETA DE TAMBURY
‎- Salut! ‎- Salut!
‎E de aseară.
‎Și e ultima sticlă din casă, așa că…
‎Trebuie să mă pun pe picioare. ‎Să-mi revin.
‎Ce e-n plan azi?
‎- Decana de vârstă din Tambury. ‎- Vârsta?
‎O sută. A primit telegramă de la regină.
‎- Te simți bine? ‎- Da.
‎Dar parcă nu prea am chef.
‎- Zău așa! Începuseși bine. ‎- Îmi plâng singur de milă.
‎Mă simt vinovat pentru asta.
‎Întâlnesc zilnic oameni ‎cu vieți mai grele,
‎dar ei se descurcă.
‎O să încerc să fiu mai zen.
‎N-am să las căcănarii să mă afecteze.
‎E citat de Buddha?
‎Exact.
‎Cum merge cu asistenta?
‎Suntem doar prieteni.
‎E în regulă.
‎A zis că nu mi-am revenit după Lisa.
‎Are dreptate.
‎Nu pierde trenul. ‎Nu te va aștepta la nesfârșit.
‎Încă mi-e dor de Lisa.
‎Tot timpul.
‎Dar ea n-ar vrea asta... nu așa, ‎cu atât de multă suferință.
‎Mă...
‎mă simt tot mai bine.
‎Haide!
‎Cum v-ați simțit ‎când ați primit telegrama?
‎Poftim?
‎Cum v-ați simțit ‎când ați primit telegrama de la regină?
‎Ca în orice altă zi.
‎Groaznic. Cu dureri ‎și dorindu-mi să nu fi apucat dimineața.
‎Dar e regina, nu?
‎Un majordom mi-a trimis asta.
‎Ce sfat i-ați da cuiva ‎ca să trăiască o viață lungă ca a dvs.?
‎Să nu încerce. E groaznic.
‎Am dureri chiar și nefăcând nimic.
‎Iată luna mea tipică:
‎prima săptămână, diaree.
‎În următoarele trei săptămâni?
‎Nu mă mai pot căca deloc!
‎Cred că ați văzut multe ‎într-o sută de ani.
‎M-am născut în Tambury ‎și voi muri în Tambury. Curând, sper.
‎N-am văzut niciun căcat!
‎E ca și cum am fost un copac.
‎Familia ce părere are?
‎N-am familie, au murit toți.
‎Bine. Dar prietenii de aici?
‎Nu-mi sunt prieteni.
‎Sunt căcănari.
‎Toți.
‎Îi urăsc pe toți, până la unul.
‎Și când unul dintre ei își dă duhul,
‎aduce alt căcănar în locul lui.
‎Căcanari!
‎- Bine. Fă o poză. ‎- Da!
‎Zâmbiți!
‎Căcat!
‎Excelent.
‎- Salut! ‎- Bună!
‎Pot să iau loc?
‎Am plecat în fugă ‎de acasă azi-dimineață.
‎Știu că dormi aici.
‎Bine.
‎Ascultă, eu stau cu June acum,
‎așa că apartamentul meu e gol.
‎Și e locuință socială, nu vreau s-o pierd.
‎Poți să stai acolo cât ai nevoie.
‎Ești foarte amabil. Mersi.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nu cred că s-a întâmplat ceva anume.
‎Cred că a avut nevoie de un respiro...
‎în care să se lămurească...
‎Așa că îi ofer un respiro.
‎Îmi faci și tu un serviciu?
‎Mă tot presează June să-l ajut ‎pe băiatul ei cu o stagiatură.
‎Nu ne permitem.
‎- Îmi pare rău. ‎- Doar stagiatură, fără bani.
‎Ar vrea să mai plece din casă.
‎Înțeleg.
‎Da, bineînțeles.
‎- Perfect! ‎- Bine.
‎Îi spun lui June.
‎Mersi, Matt.
‎Mulțumesc și eu, Lenny.
‎Bună!
‎- Bună! ‎- Ocupat?
‎Nu, intră.
‎Îmi pare rău că ți s-a destrămat căsnicia.
‎Mulțumesc.
‎Dar ești un bărbat încântător.
‎- Poftim? ‎- Binevoitor, inteligent.
‎Deștept.
‎Atrăgător.
‎Perfect.
‎Mulțumesc.
‎Până acum, am avut o relație ‎strict profesională
‎și apreciez asta.
‎Dar vreau să știi ‎că, dacă ai face vreo încercare...
‎O încercare?
‎Da, știi tu...
‎Te-am plăcut mereu.
‎Așadar, dacă ai vrea...
‎să ne întâlnim...
‎după program...
‎ca să ne distrăm puțin...
‎atunci, sunt de acord.
‎Da?
‎Ne vedem mai târziu.
‎Nu sta pe scaunul meu.
‎Ce e?
‎Kath mi-a spus că mă place.
‎Bine.
‎Adică mă place pe bune.
‎Ai 13 ani?
‎E ciudat.
‎Nu-ți face griji.
‎Bine.
‎Tu ești în regulă?
‎Da, încerc să fiu mai zen.
‎Bine.
‎Ar trebui să vii la cursul de meditație ‎la care merg după serviciu.
‎În fiecare marți.
‎E un pic de yoga,
‎un pic de... Nu da din cap! ‎N-ai auzit tot.
‎Yoga, un pic de filosofie,
‎- ...care-ți place, nu? ‎- Da.
‎Exact. Ce zici?
‎Nu.
‎Hai, te rog!
‎Și eu mă simt de tot căcatul.
‎Sunt singur. Dorm pe podea.
‎Asta e ceva zen.
‎Ca dl Miyagi. Ăia se omoară după podele.
‎Ăia? Tu...
‎Bine.
‎- Te rog! ‎- Futu-i mă-sa!
‎Bine, fie.
‎- Mulțumesc. ‎- Asta e tot?
‎Da, asta e...
‎- ...bine. ‎- Bun.
‎Nu spune nimănui despre... Kath.
‎Uitasem deja de ea.
‎- Perfect. ‎- În regulă?
‎- Da. ‎- Bun.
‎Nu spune nimănui.
‎CĂMINUL PENTRU BĂTRÂNI „FRUNZE DE TOAMNĂ”
‎Ești prezentabil din nou.
‎- Aveai niște lațe în spate. ‎- Bună!
‎- Bună, tată!
‎Am intervievat o femeie de 100 de ani.
‎- Da? ‎- Amuzantă.
‎Și…
‎Lenny m-a întrebat cum merge cu asistenta.
‎I-am zis că suntem doar prieteni...
‎fiindcă ai spus că nu mi-am revenit ‎după Lisa.
‎Și i-ai spus că ești de acord?
‎Da, bineînțeles.
‎El ce-a zis?
‎Să nu aștept la nesfârșit, ‎fiindcă voi pierde trenul.
‎Așa că...
‎Nu i-ai spus numele meu?
‎Cum adică?
‎Ai zis „cum merge cu asistenta”.
‎Sunt sigur că i-am spus. ‎Nu asta era tâlcul poveștii.
‎- Joe? ‎- Ce?
‎Tu ești Joe.
‎Joe, fratele tău?
‎Salut, amice!
‎Chiar semăn cu el. E mort de zece ani, ‎dar mă rog...
‎Joe e mort?
‎Așa e, da. Joe e mort. Cumsecade om...
‎Adică tu ești băiatul lui Joe?
‎Sunt băiatul tău, tată.
‎Eu sunt Joe?
‎Futu-i mă-sa!
‎Ca să fie clar, n-am zis ‎că vom fi doar prieteni.
‎Am spus că nu cred că ți-ai revenit,
‎dar cu gândul că asta te-ar impulsiona ‎să faci ceva.
‎Nu voiam să zici: „Știi ce? ‎E-n regulă. Să fim prieteni!”
‎Am fost doar de acord ‎cu observația că pierderea Lisei încă...
‎Gata, e în regulă. Nu-ți face griji.
‎- Da. ‎- Serios.
‎Bună, frumoaso!
‎Bună!
‎Unde e?
‎E în camera ei.
‎În regulă. Pe curând, drăguță!
‎Cine e?
‎Simon. E fiul unuia dintre noii rezidenți.
‎Înțeleg.
‎E drăguț.
‎Ți-a făcut cu ochiul.
‎A zis „pe curând, drăguță” ‎și ți-a făcut cu ochiul.
‎Și?
‎Și...
‎În fine...
‎Mă întorc la muncă.
‎Pe curând, drăguță!
‎Mă simt panicat
‎în permanență.
‎Simt că o să fac ceva greșit.
‎Așa că nu fac nimic.
‎Din cauza asta ‎cred că n-o să fac nimic cu asistenta...
‎Fă ce trebuie ca să te simți mai bine. ‎Te va aștepta.
‎Dacă asta vrei.
‎Nu cred că merit să fiu așteptat.
‎Mi-e rușine...
‎că am procedat așa cum am făcut-o.
‎Contează doar să-ți fie bine.
‎Da. Nu mi-e mai bine,
‎dar n-o să dau drumul la gaze.
‎Nu cred că știi unde e aragazul.
‎Bună asta!
‎Sufereai.
‎Da, de asta mi-e rușine.
‎Dacă mori de cancer,
‎atunci chiar suferi.
‎Ai dureri autentice.
‎Eu mi-am plâns de milă.
‎Încă fac asta.
‎Dar...
‎mi-am dat seama...
‎că moartea mă va salva curând...
‎Și nu există motive de teamă ‎în privința asta...
‎fiindcă n-o să mai existe emoții.
‎Nu din partea mea, cel puțin...
‎ci doar pace și liniște.
‎Încerc să găsesc o modalitate ‎de a înfuria oamenii
‎și după ce mor, dar n-am reușit încă.
‎Așa că va trebui să profit ‎la maximum cât trăiesc.
‎- E un hobby. ‎- Așa e.
‎Exact.
‎Dar doar pe mojici.
‎Încerc să fiu amabil cu oamenii...
‎care sunt amabili cu mine.
‎Am înțeles că toată‎ ‎lumea se chinuie
‎și simt că ar trebui să le întorc ajutorul ‎celor care m-au ajutat.
‎Mă duc la o chestie ‎cu meditație și yoga diseară.
‎E o favoare...
‎pentru cumnatul meu...
‎care e separat de soția lui...
‎I-ar prinde bine niște companie.
‎Înțelegi...
‎Minunat.
‎Mor după niște cafea!
‎- Intră! ‎- Poftim?
‎Nimic.
‎- Trebuia să bat la ușă? ‎- Ei bine,
‎unii ar fi bătut. Puteam fi gol.
‎Am văzut prin ușă că nu ești gol.
‎N-are nicio noimă.
‎Dacă eram dezbrăcat, te uitai prin ușă ‎și mă vedeai dezbrăcat.
‎Da, dar n-aș fi intrat.
‎- Dar m-ai fi văzut dezbrăcat. ‎- Nu m-ar fi deranjat.
‎Bine, dar ce ai fi făcut?
‎- Cum adică? ‎- Ajungi la ușă,
‎mă vezi dezbrăcat, nu intri,
‎iar apoi?
‎Aș fi bătut.
‎Deci sunt dezbrăcat,
‎aud bătăi în ușă, mă uit ‎și te văd holbându-te la mine,
‎ce căcat faci apoi, mă saluți?
‎Nu știu.
‎Poate n-aș bate, ci aș pleca pe furiș.
‎În fine...
‎De ce ai sta dezbrăcat la masă, ‎ca într-o comedie de Monty Python?
‎Asta e treaba mea.
‎Casa mea, regulile mele.
‎- Iei masa dezbrăcat? ‎- Nu.
‎Am o cățea. O protejez.
‎De ce ți-e dor cel mai mult?
‎De tot. Adică...
‎Mi-e dor să fiu plăcut de ea.
‎Nu-mi place să cred ‎că am supărat-o cumva.
‎Sau că nu mă mai iubește.
‎Nu-ți face griji.
‎Cum adică?
‎E un sfat?
‎Da.
‎Nu-ți face griji, amice.
‎Dar nu e chiar așa ușor, nu?
‎E ca și cum ai zice: ‎„Nu-ți face griji că sângerezi.”
‎Problema nu dispare din vorbe.
‎Anul trecut, mi-a sângerat rectul ‎o lună întreagă, dar n-am fost la doctor.
‎Așa.
‎S-a dus, pur și simplu.
‎Dar tu ești doctorul în cazul meu. ‎Spui să nu vin la tine?
‎Sigur că nu. Spun să nu te mai îngrijorezi
‎în privința ei și să faci chestii.
‎Da.
‎Ar trebui să ieși cu mine, Ratty și Pedo.
‎- Pedo? ‎- Ian Trouton, pe numele adevărat,
‎dar noi îi spunem Pedo de la pedofil.
‎Nu e pedofil cu adevărat. ‎E o glumă a noastră.
‎Și-a tras-o c-o pitică odată, ‎mort de drogat.
‎Cică parcă i-o trăgea unui copil.
‎Dar era legal. Deși ar trebui să fie?
‎Eu aș merge la un consult ‎apropo de sângerare.
‎Salut! Pot să-ți folosesc baia?
‎- În regulă. Sus. ‎- Mersi.
‎Vino încoace! Vreau să-ți arăt ceva.
‎Tony, îmi explici ce e asta, te rog?
‎Organizez o tombolă ‎cu pariuri pe durata căsniciei,
‎poți paria pe cât va ține.
‎Opțiunile sunt „sub o lună, ‎o lună-șase luni,
‎șase luni-un an,
‎unu-doi ani, doi-patru ani, ‎patru-zece ani”.
‎- Am pus „patru-zece ani”. ‎- Mersi.
‎- Cu plăcere. ‎- Da.
‎Eu aleg „doi-patru ani”.
‎- Bine. Cinci lire de căciulă. ‎- Eu aleg „sub o lună”.
‎Așa e…
‎Ce tot face acolo?
‎Bravo!
‎Amice, trebuie să plec.
‎Bine, ne vedem mai târziu. Închid eu.
‎Ba nu. Ieși!
‎Ce naiba?
‎Ei, futu-i mă-sa! ‎Credeam că vrei să te piși.
‎Trebuie să ies în oraș, ‎așa că mi-am zis să mă spăl.
‎Incredibil!
‎Ieși!
‎Afară!
‎Atunci, întoarce-te!
‎Futu-i mă-sa!
‎Curat ca lacrima!
‎Înțelegi ce demență e ‎ca un poștaș să facă baie în tură?
‎- De ce? ‎- Pur și simplu.
‎Nu e nimic ciudat să-ți ajuți un prieten.
‎Vizitez un apartament mai târziu. ‎Am rămas pe drumuri.
‎Am dormit în depozit.
‎Nu voiam să mă duc șleampăt ‎și duhnind a transpirație.
‎Ce tipic! Încerc să fiu mai relaxat.
‎Mă grăbesc la un curs de meditație,
‎ca să fiu mai zen,
‎dar apare un căcat ca acum ‎și-mi ies din pepeni.
‎Dalai Lama n-ar fi așa, nu?
‎Să vedem! Du-te mâine la el
‎și spală-ți curul în chiuvetă, ‎să vedem ce face.
‎- Ai folosit aftershave-ul meu? Futu-i! ‎- Da. Frumos, nu? Scump.
‎Afară!
‎Ne mai vedem!
‎Cretinule!
‎Leagănă-ți-le!
‎Ocupați-vă pozițiile, vă rog.
‎Bună!
‎Salut, Matt!
‎- Simon, el e Tony. ‎- Bine ai venit!
‎N-a mai făcut asta, așa că ia-l ușor.
‎N-ai de ce să te temi. ‎Suntem un trib foarte prietenos.
‎Bine.
‎Unde ți-e mintea?
‎- Unde... ‎- Unde ți-e mintea?
‎Nu te gândi prea mult, răspunde.
‎În creier.
‎- Nu ‎- Nu?
‎În stomac.
‎- Nu. ‎- Nu știu. Unde mi-e mintea?
‎E în toate celulele corpului.
‎Bine.
‎Vreau să te gândești la asta.
‎În patru labe!
‎- Te rog. ‎- Bine.
‎- Scoate-ți pantofii. ‎- Nu.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Începem cu o respirație profundă.
‎Inspirați.
‎Ridicați din noadă.
‎Expandați pieptul, împingeți în podea.
‎Și expirați într-un suspin lung ‎toată suferința.
‎Proiectați-vă inima înainte.
‎Priviți adânc în propriul pelvis.
‎Căutați-vă al treilea ochi.
‎- Ai auzit? ‎- Să facem asta de zece ori.
‎Pe bune?
‎Ceai verde. E delicios.
‎- Așa sună! ‎- Tony...
‎Futu-i mă-sa!
‎Te simți bine?
‎- Da. ‎- Da?
‎Bine.
‎Futu-i!
‎- Nu-l asculta și gata. ‎- Continuați!
‎Ai răcit puțin?
‎Eu nu răcesc niciodată.
‎Boala e o stare a minții.
‎Nu vreau să mă simt rău, ‎nu vreau să simt durere.
‎Procedezi de-a-ndoaselea.
‎- Te rog, Tony. ‎- Dacă vi s-au întâmplat lucruri rele,
‎voi le-ați atras.
‎Nu. În niciun caz.
‎Toți avem de ales.
‎Ei, căcat!
‎- Te rog. ‎- E ridicol.
‎Clopoței de vânt? Sorbituri? ‎Nas plin de muci? Cum să fie relaxant?
‎E dezgustător.
‎Mă duc să-mi ies din minți ‎cu toate celulele corpului.
‎Ne vedem marți.
‎Pe mine la marți-așteaptă, ‎căcănar sugaci de muci!
‎Bine.
‎În poziția scândurii, vă rog.
‎Bravo! Mulțumesc. ‎Cât a durat, două minute?
‎Nu știu. N-am putut...
‎Parcă te simțeai mai bine.
‎Acum, da.
‎Futu-i mă-sa, uite-o! Iar e beată!
‎- De parcă tu ai fi treaz? Termină. ‎- Dar măcar nu mă fac criță.
‎Da, dar ești bărbat, ai ficatul mai mare!
‎„Fi-căcat...”
‎Dacă terminăm două sticle de vin ‎pe noapte,
‎mă omoară mai repede decât pe tine!
‎Unul dintre noi va muri primul.
‎Așa că pot să fiu eu aia?
‎Beau pentru asta!
‎Bine. Noroc! ‎Să ciocnim ca să mor eu prima!
‎- Noroc! ‎- Noroc!