PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Pojď tančit. - Potím se.
- Pojď. - Je mi vedro.
- Než budeš na sračky. - Ty vole.
Prosím! No tak.
Dáme tango.
- Bože! - Jo!
Jo!
Nepustil mě!
Na zdraví!
Tak pojď.
Jo…
Pojď.
Jo.
Čípak to je?
Brandyina snídaně, viď?
Tak pojď.
Pojď sem.
Hodná holka.
Další den. Musíme se držet.
Jít čelit světu.
Jdu ti říct, že mám ten pokoj.
Fajn.
- Koupel udělala svý. - Koho by to napadlo?
Zas se někdy umej a nic tě nezastaví.
Začíná se mi dařit.
Upřímně, dodalo mi to sebevědomí.
Ne moc, ale pomohlo to.
Jo, co to bylo za šťabajznu, co jsem tu viděl? Šla odsud, pěkná.
- Šťabajzna? - Bloncka. Libová.
Nepatří k tobě, že ne?
Ne. Roxy.
Můžu to s ní prubnout?
Neužiju si tak často, jak bys čekal.
- Přimluvím se. - Ale nepřechval mě,
ať není zklamaná. Spíš mě trochu shoď.
- Tebe, shodit? - Jo.
Zhruba jak?
Nevím. Co myslíš?
Musel bych říct:
„Vypadá jako něco, co policajti vylovili z řeky.“
Jo, ale ne z nóbl části řeky.
Spíš někde u kanálu nebo tak.
Nějaká pošta?
Ne, asi ne.
Dobře.
- Zatím. - Páček! Měj se.
NOVINY TAMBURY GAZETTE
Omlouvám se za tu meditaci.
- Ví, že za to nemůžeš. - Jo.
Může si za to sám. Že je otravnej kokot.
Poslyš, Tony, tys předtím pil?
Ne. Ale pak jsem to musel zapít, abych se uklidnil, ale…
- A za to taky může on? - Ne.
Nejen. Většina věcí je dobrou záminkou k pití.
Pil jsem vždycky. Ale dřív, když jsem byl šťastný. To bylo v pohodě.
Ale teď piju, když jsem smutný, což je horší…
Opiju se častějc a dřív.
Tak přestaň.
- Super. - Vážně.
Jestli máš problém, jdi na AA nebo na odvykačku…
Proč?
Aby ti bylo líp.
Moje nemoc není pití, ne?
- Ale škodí ti. - Všechno škodí.
Všichni umíráme.
Být zdravý znamená jen umírat pomalejc.
Tak budeš žít dýl.
Ale proč?
Jak, proč? Abys mohl dýl dělat to, co tě baví.
Mě baví pít.
- Jasně. - Opilci si holt škodí.
Trik je v tom, umět pít a neubližovat ostatním.
Tony, sám se označuješ za opilce…
Jenom někdy. Ale jestli potřebuješ škatulku,
piju v těžkých časech.
Můžu za to, že časy jsou těžký?
Svět… je příšerný místo.
Všichni jsou nějak máklí. A já mám tohle.
Každý má starosti…
Peníze, zdraví, hladomor, válku.
Jsme opičáci s mozkem velikosti planety.
Není divu, že chlastáme a zabíjíme se. Je to na palici.
Rád jsem si pokecal.
- Ahojky. - Ahoj.
- Máš se? - Pokec?
Jo.
Vysvětloval jsem svůj nový plán, upít se k smrti,
až nakonec zkolabuju během svý vlastní evoluce.
A ty tomu věříš?
Co, v dokázaný fakt, v evoluci? Jo.
A v tom je ten problém, víš? Tvá věda řeší jen fakta.
- To já jsem otevřenější. - Výborně.
- Miluju vše paranormální. - Vážně?
Minulé životy, telepatie…
Sama to v sobě trochu mám.
Fakt?
Víš, jak poznáš, že je v místnosti anděl?
Promiň…
Budeš na mě dál mluvit?
Taková skořicová vůně.
Jak malej.
Počkej.
Není v místnosti anděl?
Ale ne, jíš rolku.
Takže…
s tím zenem mi to moc nevyšlo.
- Ne? - Ne.
Šel jsem na tu meditaci…
ale ten chlap byl na pěst!
Nakonec jsem na něj křičel a vypadl.
- Jak, na pěst? - Ve všech směrech.
Furt srkal a popotahoval.
- Jo, a ještě dělal tohle. - Co?
Přesně!
Co jsi křičel?
Řekl jsem mu „posraná mašino na sople“.
Jo.
Božínku.
Šel jsem domů, opil se a koukal na videa s Lisou.
Znáš bajku žábě a štírovi?
Ne.
Štír se chce dostat přes řeku.
Prosí žábu, aby ho svezla na zádech. A žába: „Ne, bodl bys mě.“
A štír: „Proč bych to dělal? Utopili bychom se oba.“
A žába na to: „No jo, to je pravda. Tak dobře.“
Na půl cesty přes řeku štír žábu bodne.
Žába řekne:
„Ale teď oba umřeme. Proč jsi mě bodnul?“
A štír řekne:
„Protože jsem štír.“
Jo…
Asi se už nezměním.
Ne, ty jsi ta žába.
- Žába? - Jo.
Vážně? Proč?
Věděls, že se ti ta meditace nebude líbit, ale šel jsi, abys někomu udělal radost.
A pak ses rozčílil a jsi za to na sebe naštvaný.
Jsi žába.
Jasně.
Citlivý.
A důvěřivý.
Takže nejde o tvar těla?
Ani o můj krk?
Takže žába?
- Já chtěl být štír. - Já to tušila.
- Chápeš? - Jo.
Je víc sexy. Žáby mám rád.
Ale nikdo prostě neřekne:
„Chci chlapa, co bude baculatej a lepkavej.“
Jasně. „Chci, aby se udržel na listu.
A aby si můj chlap uměl hodit červa do pusy předníma nohama.“
Lidi? Tohle je Junin syn, James.
- Takže teď už tvůj syn? - Ne.
Bude tu na praxi.
- Dobrý den. - Ahoj.
Buď hodný. Dělej, co ti řeknou. Pojď sem. Moc neotravuj.
Koukni.
- Pusu. - Ty vole, mami.
- Tak zatím. - Zatím.
- Pojď. - Jo.
Ahoj.
Asi vám poleze krkem. Ale má dobré srdce.
- Jo. - Ne doslova. Je obézní.
Orgány moc zdravé nemá.
Tikající bomba. Stravuje se příšerně.
Týden nekakal.
Ale to je klasika.
Když už jde na velkou, je slyšet na celý dům, jak heká a trpí.
Říkám: „Tvoje chyba, jez taky sakra ovoce!“
Ale to on ne.
Myslím, že tak umře.
Na záchodě. Z vypětí dostane infarkt,
mrtvici nebo tak.
Jako Elvis.
Jen bez všech těch úžasných věcí, co Elvis dělal předtím…
Tak zatím.
Fajn. Začni tím, že si přečti noviny.
- Proč? - Pracuješ tady.
- Asi jo. - Jamesi?
Matt Braden, šéfredaktor.
- Dobrý den. Těší mě. - Mě taky.
Ukážou vám, jak to tu funguje, a kdyžtak se ptejte…
Jo. Píšeme o AmDramu?
- Co to je? - Jsem v amatérském divadelním spolku,
zkoušíme v kulturáku.
Je to geniální. Hodiny herectví, tanec…
Ty tancuješ?
To teda!
Tančím, zpívám, hraju, žongluju… Jsem úžasně všestranný.
Tak víš co, uvař všem čaj.
- To je dobrý začátek. - Dobře.
- Kdo chce čaj? - Ne.
Ne, dobrý, díky.
- Nikdo nechce. - Já jo.
- Jo. - Tamhle.
Jasně.
- Vypadáš šťastně, že máš rodinu. - Jo.
Je načase se usadit.
S jedinou ženou.
Byl jsi na ženský?
To si piš. To teda.
- Jasně. - Jo…
Začal jsem pozdě, tak bylo co dohánět.
Se ženskýma jsem to roztočil až po dvacítce.
Aha.
V pubertě jsem byl dost nesmělý. A nebýval jsem tak cool.
- Ne? - Ne…
- Dřív jsem vypadal divně. - To mě poser!
- Jak jsi vypadal dřív? - Nevím.
Ale oslovilo mě Ošklivé káčátko.
To je o tom divném káčátku,
jak si z něj ostatní kachny dělají prdel,
ale když vyroste, není z něj kachna, ale velký…
100kilový lidský slimák,
co maká v místním bezplatným plátku?
- Přesně tak. - Jo.
„Roztočil se ženskýma“. No ty vole!
Já bych vzala ten AmDram, můžu?
Jo. Co tam zajít všichni?
- Česekake! - Rozhodně.
Ty vole, jsem grogy.
- Dobrý? - Dobrý.
Hej, kdo to je?
Zdravím, jsem James.
- Pomoz Brianovi s novinami. - To není můj job.
Máš dělat ode všeho něco.
- Sakra, tati… - Nejsem táta.
Pojď. Pomoc by se šikla. Mám záda v háji.
Tak jo, ale od pěti mám zkoušku.
- Jakou zkoušku? - AmDram.
Smím se přidat?
Jo. Přidat se může kdokoli, když má talent.
Bingo!
- Co umíš? - Spíš co neumím?
Jsem loutkoherec.
Píšu vtipy.
Sleduj.
Máš se, Valerie?
Jo.
Co je šedivý a stříká to?
- Nevím. - Slon.
Jseš mokrá.
- Jsi nechutnej. - Já?
A kdo má ksicht plnej mrdky, zlato?
Dobré odpoledne, Tamburíni.
- Dobrej, Kene! - Zdravím!
- Dobrej, Kene. - Jak se všem vede?
- Dobrý? - Jde to.
Tak, Briane, vítej mezi Tamburíny.
Ahoj, Briane.
Dáme rychlou hru. To děláme, když máme nového člena.
Takže jméno, věk a něco, co nemáš rád, co tě vytočí, zvedne mandle.
Jmenuju se Brian, je mi 45.
A fakt nemám rád svou exmanželku.
- Jejda. - Vůbec.
Jasně. Proč?
- Děvka. - Dobře.
Honem, nasadit úsměv.
- Dobrej, jste z Gazette? - Jo.
Vedu náš spolek, Tamburíni. Ken Otley, možná mě znáte?
- Ne. - Ne?
Ne? Dělám šoubyznys profesionálně.
- Aha. - Tohle mám pro zábavu.
Děláme pár vystoupení ročně. Jedno je zrovna za týden.
Je to taková revue.
Noc tisíce hvězd.
- A to jsou oni? - Jo, to jsou oni.
Každý si dělá své, takže žádné spory.
- Svoboda projevu! - Brian, náš nováček.
- Znáte ho? - Jo, Briana známe.
Dělám stand-up.
- Jo. - Já feministickou poezii.
Já „Snad přijde klaun“ s tancem.
Ale dost řečí. Pojďme se předvést.
- Vstávat, židle pryč. - Jo, jsem to já!
Ahoj. Promiň mi ten večer, nebyl jsem ve formě.
Škoda. Líbilo se mi to.
Potkat někoho stejně protivného.
Proč proboha píšete o týhle šílenosti?
Začla jsem sem chodit, abych vypadla, když byl doma nebožtík.
Jsou to paka, ale lepší, než být s ním.
Jasně.
Jak Přelet nad kukaččím hnízdem. A já jsem sestra Ratchedová.
Vidíš toho tlusťocha?
Elektrošoky na něj.
- Ahoj, Briane! - Jo, a teď jsme velký.
- Kene. - Velký. Fakt velký.
Pojď, Rebecco. Trochu si zaskáčeme.
Jen malé poskoky, neubližte si.
Nemůžu si pomoct, fakt mi chybí.
Rozdává si to s jiným?
- Ne. - A ty?
Jasně že ne.
Kolegyně říkala, že se jí líbím, ale…
Nemám zájem a mám teď všeho dost.
Do hajzlu, všichni máme dost a deprese.
Pardon…
A co děláte, když máte depresi?
Zlískám se s Krysou a Pedoušem.
- Aha. - Jdu na fočus. Porvu se.
Nesnáším všechny ty slabošský nesmysly.
Takový ty citlivky: „Toxická maskulinita…
Nestyď se brečet!“
Já se nestydím dát si pět pivsonů,
éčko a rozdat si to s ňákou cuchtou zezadu u popelnic.
Prostě co ti svědčí.
Asi jsem si v něčí prdeli zlomil palec.
Jestli chcete dobrou story, jsem tu.
Já něco zažil, to vám povím. Já něco zažil.
To si čtenáři počtou. Piš si.
Chodil jsem na divadelní školu, hraju profesionálně,
ale dneska je pro bělocha těžké dostat roli, bez urážky.
Chvíli jsem učil herectví na střední, ale víte co? Je to banda lhářů.
Vážně, ruce pryč. Je to klubko zmijí.
Profesí jsem agent, 25 let v oboru.
Zastupoval jsem všechny.
Cestou nahoru, dolů a všechno mezi tím.
O šoubyznysu bych mohl vyprávět, že by vám vstávaly vlasy na hlavě.
Například?
Kde vůbec začít?
Víš, co bys měla? Psát za mě společenskou rubriku.
- Jasně. - To klapne.
Pojď. Jdem na to.
- Vem místo. - Jo.
Proboha, pusťme se do toho.
Dík.
Jde o to, chlape, využít příležitost,
když se ti nabídne.
Třeba ta kolegyňka.
- Jo. - Užívej, dokud jsi mladej.
Minulý týden sedíme…
ožralí v Tamburgeru v centru, jo?
Servírka přijde s jídlem. Kočka.
A povídá:
„Můžu pro vás ještě něco udělat, pánové?“
A bum!
Za pět minut si ji s Krysou na hajzlech dáváme jak čuně na rožni.
Já přirážím zezadu, ne?
Najednou vyndá z pusy Krysovo péro,
otočí se a prej: „Chceš k tomu hranolky?“
Borka!
No a vyjdeme ven a tam…
čeká kripl na vozejku a zuří, že byli invalidi obsazený.
Jo. Pohrdavě mlaskne.
Nakloním se nad něj a:
„Snad si to tam užiješ tak jako my, ty píčo.“
Jo.
- Moc jsi mi pomohl. - Na zdraví.
Něco pro tebe mám. Poslouchej.
Jednou jsem měl sex s duchem.
A konsenzuální to teda nebylo.
Jde do tuhýho!
PSN.
Paranormální sexuální napadení. Děje se to.
Já rád spím nahý na břiše, jo?
Moje volba.
Ale někdo by řekl, že si za to můžu sám, ale to je obviňování oběti, ne?
Tohle nikdo nečeká.
A já navíc vím, kdo to udělal.
Ojel mě…
duch Liberaceho.
Máš titulek.
Usnadnil jsem mu to, hošanovi.
Proč si vybral vás?
Možná nejsem jediný.
Až to vyjde, třeba se přihlásí další.
Tak to bývá, ne?
Fajn. No… Jo…
Asi vás tu necháme ve schopných rukou…
- Sandy. Všechno jí povězte. - Jistě.
Jo? Fajn.
- Mějte se. - Nashle.
- Ahoj. - Fajn.
Takže Sandy… Pamatuješ Liz Taylorovou?
Kamarád kamaráda byl u její pitvy, jo?
Zjistili, že je úplně plná Venušiných kuliček.
Chci to vědět.
- Jsou tak jemné na omak. - Jo.
Používáme aviváž, nešetříme na tom.
- Pereš je sama? - Ne.
Dávám je do pračky, ale sama ty ručníky nedrhnu.
Ahoj, tati.
To bylo mámy.
Četla mi to.
Básničky.
Tebe to moc nebralo. Mě taky ne. Jen jsem měl rád, když mi četla.
„Čí les to je, myslím, že vím.
Však v domě ve vesnici dlí.
On čeká snad, že zastavím.“
„A uzřím ten les…
pod jíním.“
Ahoj.
Povídala sis se Simonem, nechtěl jsem rušit.
Jo, povídala jsem si se Simonem, ale…
nechodíme spolu, ne?
- To byl fofr. - Ne.
Žádný fofr.
Promiň, jsem trouba.
To nic.
Máš pravdu, nejsem připravený, ale…
Ale pomalu se zlepšuju.
To je dobře.
To jo. Snažím se být lepší člověk.
Oproti tomu, kým jsem byl.
A málem jsem se zabil.
Nebýt psa, jsem mrtvý. Takže drobná zlepšení.
Tak to je skvělé. Díky za to.
Že pes je to jediné dobré v tvém životě.
Do háje.
To jsem neřekl, ne?
Vidělas mě. Choval jsem se ke všem jak kretén.
Všechny jsem nenáviděl. Víš proč?
Neumřeli na rakovinu jako Lisa.
Včetně mě. Nenáviděl jsem se, protože jsem žil.
Hned bych si to s ní vyměnil.
Promiň.
Lisa má rakovinu?
Ne. Už ne.
To je dobře.
Mám ji totiž fakt rád.
Moje zlato.
Nesnesl bych, kdyby se jí něco stalo.
Jo.
Dobrou chuť.
Páni!
Umírám hlady.
Páni!
Pálí?
To je humus!
Fakt?
Lisa předstírala, že jí to chutná.
Jo, ale Lisa tě milovala!
Jo.
- Ne, nechtěla… - Máš naprostou pravdu.
Lhala, aby mě podpořila v dobrém chování. Aspoň jsem to zkusil.
Ženský jsou lepší než chlapi.
Nepřestanou se snažit nás vytáhnout na svou úroveň.
Jsi jediný chlap, co mi kdy uvařil.
V podstatě je to nejlepší jídlo, co ti kdy chlap uvařil.
Ne?
Je to hodně hrozný?
Řekněme,
že to je to nejhorší, co jsem dneska měla v puse.
- A že bylo rušno. - Jasný.
Jo.
Bez ní jsem byl a budu k ničemu.
Nejsi. Neříkej to. Nejsi k ničemu.
Ne že bych bez ní nic neudělal, ale nechtěl jsem.
Nebavilo mě to.
Přišel jsem domů,
byla v kuchyni. Vařila, něco krájela,
krmila psa, ptala se na můj den,
dávala mi rady… A když chtěla, ať jí podám sůl,
řekl jsem: „To musím všechno dělat já?“
Strašně mi chybí.
Napadlo tě někdy mít skutečný vztah?
Chci to, cos měl ty.
Manželství…
To mě přivádí k další věci.
Znám chlapa, co tě fakt žere…
Rád by tě poznal.
Máš ráda chlapy v uniformě?
- Není fízl? - Ne.
Voják?
Pošťák.
- Co má za problém? - Ani nevím, kde začít.
- Ty kráso! - Ne.
Prosil mě, ať ho spíš shodím.
- Skromný. - Ani ne.
- Ne. - Dobře.
Jak vypadá?
Takový fousy.
Hipster?
Spíš předobraz hipstera.
- Hipík? - Bezdomovec.
- Bezdomovce neodsuzuju. - Jsi tak uvědomělá.
Takže?
Tak co říkáš?
Dobře. Tak jo.
Tak mu řekni všechno o mně…
- Ať není nějaká křeč. - Dobře.
Bezva.
Bude štěstím bez sebe.
Výborně.
Budu muset jít, musím se najíst,
než půjdu do práce.
Jasný, v pohodě.
- Omlouvám se! - Dobrý.
Vyprovoď se sama, musím dojíst, co jsem navařil.
- Promiň. Díky. - Dobrý.
- Tak zatím. - Zatím, zlato.
Pošťákovi to vyřídím.
- Tak zatím. - Zatím.
Mami, nevidělas moje míčky?
Asi budou tam, kdes je nechal.
Napadlo mě, žes je někam uklidila.
Viděla jsem je v kuchyni.
Jo. Žongloval jsem tam.
Výborně. Dobrou, zlato.
Dobrou, mami.
Dobrou, Lenny.
- Smím ti říkat tati? - Teď ne.
Tak nic. Dobrou.
Dobrou noc.
Ty pitomče.
Můj malý Kojaku.
- Kdo tě má rád, bejby? - Ty.
Ty makovice.
Od tebe to sedí.
A taky…
nikdy jsi nebyla tak krásná.
Miláčku…
Překlad titulků: Barbora Vrbová