‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎- Dansează cu mine! ‎- Mi-e cald.
‎- Hai! ‎- E cald.
‎- Până te îmbeți. ‎- Futu-i!
‎Te rog! Haide!
‎Putem dansa tango.
‎Doamne! Haide!
‎Da!
‎Nu m-a scăpat!
‎Noroc!
‎Haide!
‎Da.
‎Stai.
‎Da!
‎Al cui e?
‎Micul dejun al lui Brandy, nu?
‎Haide!
‎Vino aici.
‎Bravo!
‎O nouă zi. Trebuie să-mi păstrez cumpătul.
‎Și să înfrunt lumea.
‎Să știi că am primit apartamentul.
‎Bine.
‎- Deci baia a fost bună, nu? ‎- Ca să vezi!
‎Spală-te mai des. Dacă vrei, poți!
‎Viața mea se îndreaptă.
‎Asta îmi dă încredere, sincer să fiu.
‎Nu foarte multă, dar ajută.
‎Cine e pupăza cu care erai deunăzi?
‎A ieșit de aici. Frumos exemplar!
‎- Ce pupăză? ‎- O blondă lipicioasă.
‎E cumva a ta?
‎Nu. Roxy.
‎Pot să-mi încerc norocul?
‎Sunt cam stătut, chiar dacă nu pare.
‎- Pun o vorbă bună. ‎- Dar nu mă făli.
‎Oricum va fi dezamăgită. ‎Ponegrește-mă un pic, mai degrabă.
‎- Să te ponegresc? ‎- Da.
‎Cum aș face asta?
‎Nu știu. Tu ce crezi?
‎Ar trebui să spun:
‎„Arată ca un cadavru pescuit din râu ‎de poliție.”
‎Dar nu din zona selectă a râului.
‎De pe lângă o stație de epurare, mai bine.
‎Am primit ceva?
‎Nu cred.
‎Bine.
‎- Salut! ‎- Pa! Salutare!
‎GAZETA DE TAMBURY
‎Scuze pentru chestia cu meditația.
‎- Știe că n-a fost vina ta. ‎- Da.
‎A fost a lui, ‎fiindcă e un cretin enervant.
‎Tony, băuseși înainte de curs?
‎Nu. A trebuit să trag o dușcă ‎mai apoi, ca să mă calmez.
‎- Și asta a fost tot vina lui, nu? ‎- Nu.
‎Nu doar a lui. ‎Motive de băut sunt cu duiumul.
‎Mă îmbătam mereu, dar când eram fericit...
‎Și asta era în regulă.
‎Dar acum beau când sunt trist, ‎iar asta nu e bine...
‎fiindcă e mai des și mai devreme.
‎Atunci, nu mai bea.
‎- Genial! ‎- Vorbesc serios.
‎Dacă ai probleme, ‎mergi la AA sau la dezalcoolizare...
‎De ce?
‎Ca să te faci bine.
‎Dar boala mea nu e băutura, nu?
‎- Nu, dar îți dăunează. ‎- Totul dăunează.
‎Toți suntem pe moarte.
‎Sănătos, mori mai încet, asta e tot...
‎Bine, dar vei trăi mai mult.
‎Da, dar de ce?
‎Ce îndrugi? Ca să faci ‎mai multe lucruri care-ți plac.
‎Îmi place să beau.
‎- Bine. ‎- Toți bețivii ajung să sufere.
‎Șpilul e să fii bețiv cumsecade ‎și să nu-i rănești pe alții,
‎Tony, dar până și tu te numești bețiv…
‎Doar jumătate din timp. ‎În fine, pune ce etichete vrei,
‎eu beau când am necazuri.
‎E vina mea că lumea geme de necazuri?
‎Este un loc îngrozitor.
‎Toată lumea are necazuri. ‎Astea sunt ale mele.
‎Dar toți au griji...
‎fie că țin de bani, sănătate, ‎foamete, războaie.
‎Suntem cimpanzei ‎cu creiere supradimensionate.
‎Nu-i de mirare că ne îmbătăm ‎și vrem să ne căsăpim. E o demență!
‎E o plăcere să vorbim.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- La taclale?
‎- Da. ‎- Da.
‎Îi explicam noul meu plan ‎de a-mi bea mințile
‎până fac implozie ‎spre noul meu stadiu evolutiv.
‎Crezi în chestiile alea?
‎În faptul dovedit ‎că speciile evoluează? Da.
‎Asta e problema, nu? ‎Știința voastră se bazează mereu pe date.
‎- Eu am o minte mai deschisă. ‎- Bine.
‎- Mă topesc după paranormal. ‎- Zău?
‎Vieți anterioare, telepatie.
‎Chiar mă pricep și eu puțin.
‎Serios?
‎Știi cum îți dai seama ‎când intră un înger în cameră?
‎- Păi... ‎- Scuze,
‎chiar ai de gând să continui?
‎Simți miros de scorțișoară.
‎Pueril.
‎Stai așa!
‎A intrat un înger în cameră?
‎Ba nu, e de la chiflă.
‎Așadar...
‎chestia aia cu mine zen ‎nu prea a funcționat.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Am fost la cursul de meditație...
‎dar tipul era așa enervant!
‎Am ajuns să țip la el și am plecat nervos.
‎- Cum te-a enervat? ‎- În toate felurile.
‎Sorbea zgomotos și-și trăgea nasul.
‎- Și făcea chestia aia. ‎- Care?
‎Întocmai!
‎Ce i-ai zis?
‎I-am zis că e un „căcănar sugaci de muci”.
‎Da.
‎Vai de mine!
‎M-am dus acasă, m-am îmbătat ‎și m-am uitat la clipuri cu Lisa.
‎Știi fabula cu broscoiul și scorpionul?
‎Nu.
‎Scorpionul voia vrea să traverseze râul.
‎Așa că-l roagă pe broscoi să-l ducă
‎pe spate. Broscoiul zice: ‎„Nu! O să mă înțepi.”
‎Scorpionul zice: ‎„Cum așa? Ne-am îneca amândoi.”
‎Iar broscoiul îi răspunde: ‎„Așa e. Bine, hai.”
‎La jumătatea râului, ‎scorpionul îl înțeapă.
‎Și broscoiul zice:
‎„Acum vom muri amândoi. ‎De ce m-ai înțepat?”
‎Iar scorpionul îi răspunde:
‎„Pentru că sunt scorpion.”
‎Da...
‎Cred că nu-mi pot schimba firea.
‎Ba nu! Ești broscoiul!
‎- Broscoiul? ‎- Da.
‎Serios? De ce?
‎Știai că nu-ți va plăcea meditația,
‎dar ai mers pentru hatârul altcuiva.
‎Apoi te-ai înfuriat.
‎Totuși, te simți prost pentru asta.
‎Ești broscoiul.
‎Da.
‎Sensibil.
‎- Încrezător. ‎- N-are legătură cu forma mea?
‎Sau cu gușa?
‎Broscoiul?
‎- Speram să fiu scorpionul. ‎- Bănuiam.
‎- Înțelegi? ‎- Da.
‎E mai tare. Altfel, îmi plac broaștele.
‎Dar nimeni nu spune: ‎„Aș vrea un bărbat
‎ceva mai dolofan și mereu lipicios.”
‎Nu? „Vreau să se poată agăța de o frunză.
‎Vreau ca bărbatul meu să-și poată băga ‎un vierme în gură cu picioarele.”
‎Mă ascultați puțin? ‎El e fiul lui June, James.
‎- E și fiul tău acum, nu? ‎- Nu, nu e.
‎Va lucra aici ca stagiar.
‎- Bună tuturor! ‎- Bună!
‎Fii cuminte. Fă ce ți se spune! ‎Vino aici! Nu fi enervant!
‎Uită-te la asta!
‎- Dă-mi un pupic. ‎- Ce naiba, mamă?
‎- Ne vedem mai târziu. ‎- Da.
‎- Haide! ‎- Bine.
‎Pa!
‎Probabil te va enerva, dar are inimă bună.
‎- Bine. ‎- Nu la propriu.
‎E obez, așa că are organele afectate.
‎O tragedie n-ar fi nicio mirare. ‎Are o dietă groaznică.
‎N-a mai avut scaun de o săptămână.
‎E ceva obișnuit.
‎Când reușește, îl auzi prin toată casa,
‎țipând, în agonie.
‎Îi zic: „E vina ta. ‎Mănâncă naibii fructe!”
‎Dar nu vrea.
‎Cred că așa va muri.
‎Pe toaletă, de hipertensiune, atac de cord
‎sau atac cerebral.
‎Ca Elvis.
‎Dar fără toate lucrurile extraordinare ‎făcute de Elvis, știi?
‎Ne vedem mai târziu.
‎Bine. Ar trebui să începi ‎să citești ziarul.
‎- De ce? ‎- Păi aici lucrezi.
‎- Fie. ‎- James?
‎- Bună! Matt Braden, editorul. ‎- Bună!
‎- Bună, Matt! Încântat! ‎- Și eu.
‎Ei îți vor arăta mersul lucrurilor. ‎Dacă ai întrebări...
‎- Da. Ne ocupăm de AmDram? ‎- Cum?
‎- Ce e asta? ‎- Sunt într-un club de teatru de amatori,
‎repetăm la centrul comunitar.
‎E genial. ‎Facem cursuri de actorie, dansăm.
‎Zău, tu dansezi?
‎Da, chiar grav.
‎Dansez, cânt,
‎joc în piese, jonglez. ‎Sunt un pachet complet.
‎Vrei să faci ceai pentru toți?
‎- E un mod bun de a începe. ‎- Bine.
‎- Cine vrea ceai? ‎- Eu nu.
‎Nici eu, mulțumesc.
‎- Nimeni... ‎- Eu vreau.
‎- Bine. ‎- Acolo.
‎Sigur.
‎- Pari fericit că ai o familie. ‎- Da.
‎E timpul să mă așez la casa mea.
‎Cu o singură femeie!
‎Erai mare fustangiu?
‎Da, grav de tot.
‎- Zău? ‎- Da.
‎Am îmbobocit târziu. ‎A trebuit să recuperez.
‎Am început să-mi fac de cap ‎abia la 20 de ani.
‎Înțeleg.
‎Eram foarte timid în adolescență.
‎N-am fost mereu șmecher.
‎- Nu? ‎- Nu...
‎- Înainte arătam cam dubios. ‎- Futu-i!
‎- Cum arătai înainte? ‎- Nu știu,
‎dar ‎Rățușca cea urâtă ‎m-a mișcat mult.
‎Asta e povestea cu rățușca aia ciudată,
‎care era batjocorită de toate celelalte,
‎dar, când crește, ‎aflăm că nu e rață, ci un ditamai...
‎omul de 100 kg, cu constituție de melc,
‎angajat la un ziar local gratuit?
‎- Da, aia e. ‎- Da.
‎Și-a făcut de cap... Futu-i mă-sa!
‎Mă ocup eu de AmDram, e în regulă?
‎Da. Ar trebui să mergem toți.
‎- Biscuiți! ‎- Cu siguranță.
‎La naiba, sunt sleit!
‎- Salut! ‎- Salut!
‎El cine e?
‎Bună! Sunt Jamey.
‎- Poți să-l ajuți pe Brian cu actele. ‎- Nu prea mă pricep.
‎Ideea e să faci câte ceva din toate.
‎- La naiba! Bine, tată. ‎- Ba nu-ți sunt.
‎Haide! Mi-ar prinde bine ceva ajutor. ‎Mă omoară spatele.
‎Bine, dar la cinci am repetiții.
‎- Ce repetiții? ‎- La clubul AmDram.
‎Pot să mă înscriu?
‎Da. Oricine se poate înscrie, ‎dacă are talent.
‎Bingo!
‎- Ce știi să faci? ‎- Ce nu știu?
‎Sunt păpușar.
‎Scriu glume.
‎Ia fii atent...
‎Valerie?
‎Da.
‎Ce e gri și țâșnește în halbe?
‎- Nu știu. ‎- Un elefant.
‎Ești leoarcă!
‎- Ești dezgustător! ‎- Serios?
‎Nu eu sunt cel cu fața plină de albuș!
‎Bună ziua, Tambury Players!
‎- Bună, Ken! ‎- Salutare!
‎- Bună ziua, Ken! ‎- Ce mai faceți?
‎- Totul e bine? ‎- Da.
‎Brian, bun venit la Tambury Players!
‎- Bună, Brian! ‎- Bună!
‎Propun un joc rapid. ‎Așa facem când primim un nou membru.
‎Spune-ne numele, vârsta ‎și ceva ce nu-ți place,
‎ceva ce te scoate din pepeni, ‎ceva ce te zbârlește.
‎Mă numesc Brian și am 45 de ani.
‎Și chiar nu-mi place fosta mea soție.
‎- Vai! ‎- Deloc.
‎Așa. De ce?
‎- E o curvă. ‎- Bun.
‎Gata, fiți prezentabili!
‎- Bună! Sunteți de la ‎Gazetă? ‎- Da.
‎Eu conduc clubul Tambury Players. ‎Ken Otley, poate ai auzit de mine?
‎- Nu. ‎- Nu?
‎Activez în industria de divertisment.
‎- Bine. ‎- Clubul e doar de distracție.
‎Facem câteva spectacole pe an.
‎Avem unul peste o săptămână.
‎Un spectacol de revistă.
‎Noaptea celor o mie de stele.
‎- Cu ei toți, nu? ‎- Da, cu ei.
‎Fiecare are propriul număr, ‎deci nu se ceartă.
‎- Libertate de expresie! ‎- El e Brian, e nou.
‎- Îl cunoști? ‎- Da, îl știm.
‎O să fac stand-up.
‎- Da. ‎- Eu fac un număr de poezie feministă.
‎Eu cânt ‎Send in the clowns, ‎cu dans interpretativ.
‎Gata cu taifasul! ‎Haideți să le arătăm ce facem!
‎- Ridicați-vă și scăpați de scaune. ‎- Da, eu sunt!
‎Bună! Îmi pare rău pentru acea seară. ‎Nu eram în apele mele.
‎Ce păcat! Mie mi-a plăcut.
‎E plăcut să cunosc pe cineva ‎la fel de arțăgos.
‎De ce naiba te ocupi de sărăcia asta?
‎Eu veneam doar ca să ies ‎când răposatul soț era acasă.
‎Sunt netoți, ‎dar era mai bine decât lângă el.
‎Sigur.
‎Mă simt ca asistenta Ratched ‎din ‎Zbor deasupra unui cuib de cuci.
‎Îl vezi pe grăsan?
‎Ce l-aș electrocuta!
‎- Bună, Brian! ‎- Bine, acum oameni mari.
‎- Ken. ‎- Foarte mari.
‎Haide, Rebecca! Sari un pic pe vârfuri.
‎Sărituri mici, nu vă accidentați.
‎Nu mă pot abține, mi-e dor de ea.
‎Se rezolvă cu altcineva?
‎- Nu ‎- Dar tu?
‎Nu, sigur că nu.
‎Cineva de la birou mi-a spus ‎că mă place...
‎dar nu mă interesează ‎și mi s-a luat de toate acum.
‎Toți trecem prin lehamite și deprimare!
‎Da, scuze, nu vreau să...
‎Tu ce faci când ești deprimat?
‎Mă fac pulbere cu Ratty și Pedo.
‎- Bine. ‎- Du-te la un meci, provoacă o bătaie.
‎Detest prostiile astea siropoase.
‎Tot felul de inimi rănite zicând: ‎„Ce masculinitate toxică!
‎E în regulă să plângi, să știi.”
‎E în regulă și să bagi cinci halbe ‎cu niște MDMA
‎și să spargi o flautistă pe la spate, ‎lângă tomberoane.
‎Fă ce te face fericit, omule.
‎Cred că mi-am luxat degetul ‎în curul unei pupeze.
‎Veniți la mine dacă vreți o poveste bună.
‎Am avut o viață o viață pe cinste, ‎vă spun!
‎Cititorii voștri trebuie să audă asta.
‎Am urmat cursuri de dramaturgie, ‎încă joc în piese,
‎dar în ziua de azi e greu să prinzi un rol
‎dacă ești alb, fără supărare.
‎Am predat dramaturgie la liceu o vreme.
‎Știți liceul? E plin de mincinoși.
‎Serios, nu mergeți acolo. ‎E un cuib de vipere.
‎De profesie, sunt impresar de tinere ‎talente, cu 25 de ani în domeniu.
‎I-am reprezentat pe toți, ‎în plină glorie, în dizgrație sau anonimi.
‎Vă pot spune niște povești din showbiz ‎care v-ar face părul măciucă.
‎Cum ar fi?
‎Păi, de unde să încep?
‎Știți ce v-ar trebui? ‎O rubrică de bârfe scrisă în numele meu.
‎- Da. ‎- O să meargă. Da!
‎Să-i dăm drumul!
‎- Ia un scaun. ‎- Da.
‎Să facem asta! Ce Dumnezeu?
‎Mersi.
‎Frate, trebuie să profiți de ocazii
‎atunci când ți se prezintă, înțelegi?
‎Ca pupăza de la birou.
‎- Da. ‎- Ia ce poți cât mai ești tânăr.
‎Săptămâna trecută, eram...
‎eram rupți în cap pe la Tamburgers.
‎Vine chelnerița cu mâncarea. Bucată!
‎Și spune:
‎„Vă mai pot oferi ceva, domnilor?”
‎Și mi-a picat fisa pe loc.
‎După cinci minute, eu și Ratty ‎o învârteam ca la proțap în toaletă.
‎Eu o ardeam din spate.
‎Deodată, și-l scoate pe Ratty din clanță, ‎se întoarce și zice:
‎„Vreți și cartofi prăjiți?”
‎Ce vedetă!
‎În fine, când am ieșit,
‎dăm de un becisnic în scaun cu rotile,
‎furios că a așteptat atât de mult.
‎Se strâmbă la mine.
‎Mă aplec spre el și-i zic:
‎„Sper să te distrezi ‎la fel de mult ca noi, căcănare.”
‎Da.
‎- Asta chiar o să-mi folosească. ‎- Noroc!
‎Am o poveste pentru voi. Ascultați.
‎Am făcut sex cu o fantomă.
‎Și nici n-a fost consensual.
‎Se îngroașă gluma!
‎ASP.
‎Agresiune sexuală paranormală. ‎Există cazuri.
‎Mie-mi place să dorm în curul gol, ‎pe burtă.
‎E alegerea mea.
‎Unii ar spune că înseamnă ‎c-a fost vina mea,
‎dar asta e blamarea victimei, nu?
‎Cine se așteaptă la așa ceva?
‎Și vă mai zic ceva. Știu cine a făcut-o.
‎Am fost pătruns...
‎de fantoma lui Liberace.
‎Ăsta e titlul.
‎I-am ușurat munca găozarului.
‎De ce crezi că te-a ales pe tine?
‎Poate că nu sunt singurul.
‎Când se va afla, vor mărturisi și alții. ‎Așa e de obicei, nu?
‎Bine. În cazul ăsta...
‎cred că te vom lăsa ‎în mâinile capabile ale lui...
‎- ...Sandy. Spune-i tot. ‎- Grozav! Așa voi face.
‎Da? Bine.
‎- Noroc! ‎- Salut!
‎- Pa! ‎- În regulă.
‎Sandy, o mai știi pe Liz Taylor?
‎Prietenul unui prieten de-al meu ‎i-a făcut autopsia.
‎Au găsit-o doldora de minivibratoare.
‎- Zi-mi. ‎- Simți ce moi sunt?
‎Foarte moi.
‎Folosim balsam la spălare, ‎nu facem economii.
‎- Tu le speli? ‎- Nu.
‎Le pun în mașina de spălat, ‎nu spăl prosoapele manual.
‎Bună, tată!
‎Asta a fost a mamei.
‎Îmi citea din ea.
‎Poezii.
‎Nu te omorai după ele. ‎Nici eu, dar îmi plăcea să-mi citească.
‎„Știu cine are aste păduri
‎Dar casa lui e tocma-n sat
‎N-o să mă vadă stând în loc
‎- Privind...” ‎- „Privind pădurea-nzăpezită.”
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Vorbeai cu Simon, nu voiam să deranjez.
‎Da, vorbeam cu Simon... ‎din moment ce noi doi nu suntem un cuplu.
‎- Ce rapid! ‎- Ba nu.
‎N-a fost nimic rapid.
‎Scuze că sunt dificil.
‎E în regulă.
‎Ai avut dreptate, încă nu-s pregătit...
‎dar încep să mă simt mai bine.
‎Asta e bine.
‎Da, este. ‎Încerc să fiu o persoană mai bună.
‎Față de unde eram,
‎când aproape m-am sinucis.
‎Dacă nu era câinele, eram mort. ‎Fac pași mici.
‎Ce minunat! Mulțumesc pentru asta.
‎Câinele e singurul lucru bun din viața ta.
‎Futu-i mă-sa!
‎Nu am zis asta.
‎Ai văzut că eram un mojic față de toți.
‎I-am urât pe toți. Știi de ce?
‎Fiindcă n-au murit de cancer ca Lisa.
‎Inclusiv pe mine. ‎M-am urât fiindcă n-am murit.
‎Aș schimba locul cu ea într-o clipită.
‎Scuze.
‎Lisa are cancer?
‎Nu mai are.
‎Asta e bine.
‎O iubesc pe fata aia.
‎Mi-e lumina ochilor.
‎N-aș suporta să pățească ceva.
‎Da.
‎Poftă bună!
‎Mor de foame.
‎E fierbinte?
‎Ce scârboșenie!
‎Serios?
‎Lisa se prefăcea că are gust bun.
‎Da, dar Lisa te-a iubit!
‎Așa e.
‎- N-am vrut să... ‎- E în regulă, ai dreptate.
‎Mințea ca să încurajeze ‎un comportament bun. Măcar am încercat.
‎Femeile sunt mai bune ca bărbații.
‎Și încearcă mereu ‎să ne ridice la nivelul lor.
‎Să știi că ești singurul bărbat ‎care mi-a gătit vreodată.
‎Așadar, e cea mai bună mâncare ‎pe care ți-a gătit-o vreodată un bărbat.
‎Deci…
‎Cât de rea e?
‎Hai să-ți spun așa.
‎E cel mai scârbos lucru ‎pe care l-am băgat în gură azi.
‎- Și am avut o zi plină. ‎- Bine.
‎Da. Am fost și voi fi mereu ‎un netrebnic fără ea.
‎Nu ești netrebnic. Nu spune asta!
‎Puteam face lucruri și fără ea, ‎dar n-am vrut, pur și simplu.
‎Nu era distractiv.
‎Veneam acasă,
‎ea era în bucătărie, gătind, tocând,
‎hrănind câinele, ‎întrebându-mă de ziua mea,
‎dându-mi sfaturi. ‎Și dacă-mi zicea să-i dau sarea,
‎îi spuneam: „Ce căcat, eu fac totul aici?”
‎Mi-e atât de dor de ea!
‎Te-ai gândit vreodată ‎să ai o relație adevărată?
‎Îmi doresc ce ai avut tu.
‎- Căsătorie și… ‎- Da.
‎Așa ajung la următorul punct.
‎Știu un tip care chiar te place
‎și ar vrea să vă vedeți.
‎Îți plac bărbații în uniformă?
‎- Dar nu e copoi? ‎- Nu.
‎Soldat?
‎Poștaș.
‎- Care-i problema lui? ‎- Nu știu de unde să încep.
‎- Futu-i mă-sa! ‎- Nu.
‎Mi-a cerut să-l ponegresc un pic.
‎- E modest. ‎- Nu chiar.
‎- Nu. ‎- Bine.
‎Cum arată?
‎Are un fel de barbă.
‎Ca un hipster?
‎Mai degrabă, punctul de plecare ‎al hipsterilor.
‎- Ca un hipiot? ‎- Boschetar.
‎- Boschetarii nu trebuie huliți. ‎- Ești o virtuoasă.
‎Deci?
‎Haide! Ce zici?
‎Bine. Da.
‎Dar spune-i tot despre mine,
‎- ...ca să nu existe neînțelegeri. ‎- Bine.
‎- Grozav. ‎- Grozav.
‎O să fie extaziat.
‎Excelent.
‎Am să plec, fiindcă trebuie să mănânc
‎înainte să plec la muncă.
‎Da, așa e. E în regulă.
‎- Îmi pare rău! ‎- N-ai de ce.
‎Poți pleca, ‎o să mănânc eu ce am gătit pentru amândoi.
‎- Scuze! Mersi. ‎- E în regulă.
‎- Pe curând! ‎- Pe curând, dragule!
‎Îi spun poștașului.
‎- Ne mai vedem! ‎- Da.
‎Mamă, mi-ai văzut mingile de jonglat?
‎Probabil că sunt unde le-ai lăsat.
‎Credeam că le-ai pus tu pe undeva.
‎Erau în bucătărie mai devreme.
‎Așa e. Am exersat acolo.
‎Bravo! Noapte bună, dragule!
‎Noapte bună, mami!
‎Noapte bună, Lenny!
‎Pot să-ți spun tată?
‎- Momentan, nu. ‎- Bine.
‎Noapte bună!
‎Căcănar ce ești!
‎Am propriul meu Kojack.
‎Cine te iubește?
‎Tu.
‎Tolomacule!
‎Poți să vorbești.
‎Și...
‎ești mai frumoasă ca oricând.
‎Scumpule!