‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לא רציתי להפריע לך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫רציתי להיכנס ולשבת לשולחן,‬
‫אבל לא ידעתי אם אתה עסוק,‬ ‫אז אני אוכל כאן.‬
‫אבל אלה לא שתי האפשרויות היחידות.‬
‫לאכול בתוך הבית שלי, או ליד הבית שלי.‬
‫יש את כל העולם.‬ ‫-טוב, אל תתעצבן.‬
‫אז סיפרת לבחורה עליי?‬
‫כן.‬
‫היא מוכנה להיפגש איתך,‬ ‫לארוחה, או… משהו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫וסיפרת עליי בכנות?‬ ‫-פחות או יותר.‬
‫והיא עדיין רוצה להיפגש איתי?‬ ‫מה המלכוד?‬
‫טוב, היא רצתה שגם אני‬ ‫אספר לך עליה בכנות.‬
‫היא עובדת בתעשיית המין.‬
‫זונה?‬ ‫-כן.‬
‫יפה!‬
‫זה לא מפריע לך?‬
‫אין לה איידס, נכון?‬
‫זה קו אדום מבחינתך?‬
‫לא.‬
‫לא, אין לה איידס.‬
‫והיא מקסימה, וחכמה, ומצחיקה.‬
‫היא גם בטח עושה בזה כסף.‬
‫תתחלקו בחשבון.‬
‫יופי טופי.‬ ‫-כן, טוב…‬
‫עוף מפה.‬
‫למה?‬
‫כי זה מוזר שדוור‬ ‫עושה פיקניק בגינה שלי.‬
‫מה מוזר בזה?‬
‫עוף מפה.‬
‫מה הקטע?‬
‫תסתלק! לעזאזל…‬
‫הכול טוב, ג׳ורג׳?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫אימא ואבא מתגרשים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני רוצה שהם יישארו אימא ואבא שלי.‬ ‫-מה שלא יקרה, גם אם הם ייפרדו,‬
‫הם ימשיכו להיות אימא ואבא שלך,‬ ‫ולאהוב אותך, ו…‬
‫הם אפילו יהיו הורים טובים יותר. תוכל‬ ‫לעשות להם מניפולציות ולהשיג כל מה שתרצה.‬
‫איזה צעצוע אתה רוצה?‬ ‫-לא יודע.‬
‫תחשוב בגדול. בטח תוכל להשיג טרקטורון.‬
‫אולי אפילו רובה חצים,‬ ‫אם תשחק את הקלפים שלך נכון.‬
‫אתה תחיה את החלום.‬
‫״אימא, אבא… יצאתי לפאב. אל תחכו לי.״‬
‫יהיה בסדר.‬
‫היי, ג׳ורג׳.‬ ‫-היי.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-יום הולדת שמח!‬
‫איך ידעת?‬ ‫-זה בתיק האישי שלך.‬
‫אה… כן.‬
‫יש לך תכניות?‬
‫רק ארוחה בבית, עם המשפחה.‬
‫מי יבשל? אימא או אבא?‬
‫אני.‬
‫טוב… יום הולדת שמח.‬
‫תודה.‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫תודה.‬
‫כוס תה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫לא, אתה תכין.‬
‫למה?‬
‫אתה המתמחה. אתה אמור להתחיל בתחתית.‬
‫יש לסנדי יום הולדת. תכין לה כוס תה.‬
‫יש לך יום הולדת?‬
‫כן.‬
‫יום הולדת שמח.‬ ‫-תודה.‬
‫תהיה עוגה?‬
‫תכין כבר תה!‬
‫אלוהים!‬
‫אבל תהיה עוגה?‬
‫אז את מזל בתולה?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫רוצה שאכין לך הורוסקופ?‬
‫לא. מה הטעם?‬
‫יש בזה טעם.‬
‫למה שלאנשים שנולדו באותו זמן,‬
‫בכל רחבי העולם,‬ ‫יהיו תכונות משותפות רק בגלל זה?‬
‫זה קשקוש.‬ ‫-זה אמיתי!‬
‫בני מזל בתולה הם חכמים, צנועים,‬
‫מוכשרים, ומסורים. רואה?‬
‫מתאים, לא?‬ ‫-כן…‬
‫כולם אוהבים לחשוב שהם כאלה.‬
‫לכן אלה דברים מחמיאים, כדי שתאמיני.‬ ‫אם היו אומרים…‬
‫״את משעממת, מכוערת, טיפשה,‬ ‫וגרועה בכל דבר״,‬
‫לא היית חוזרת לשם, נכון?‬
‫זה גם ניסוח עמום, כדי שאת תתאימי את זה.‬
‫הייתי רוצה לראות שיכתבו בעיתון,‬ ‫״מזל טוב לריטה וויינת׳רופ,‬
‫מרח׳ אקשיה מס׳ 7 בוויגאן.‬
‫יפטרו אותך מהעבודה היום,‬
‫כי הבוס שונא אותך‬ ‫וכולם חושבים שאת שרמוטה״.‬
‫אז הייתי מאמין.‬
‫אתה תמיד חייב לדבר שטויות, מה?‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫רק מרגישה קצת…‬
‫לא יודעת. בת 30.‬
‫כן.‬
‫שנאתי את גיל 30.‬
‫חיבבתי את 40.‬
‫גיל 50 היה בסדר.‬
‫זה לא הגיל, נכון? זה…‬
‫מה שקורה בחיים שלך.‬
‫לא הרבה.‬
‫בא לך לצאת לקפה?‬
‫כן.‬ ‫-אז בואי.‬
‫אתה יודע מה ההורים קנו לי ליום ההולדת?‬
‫סט של סירים ומקל ״סופר־ספונג׳ה״.‬
‫מה ״סופר״ בו?‬
‫יש לו ראש ספוג סופר־סופג.‬
‫הוא מנקה, מייבש וסופג בתנועה אחת.‬ ‫-כן.‬
‫אתה יודע איך?‬
‫טכנולוגיית ״סחיטה־מקס״.‬
‫לסחיטה מקסימלית.‬
‫יופי.‬
‫לא נעים לי להתלונן מולך.‬
‫הבעיות שלי בטח נראות טריוויאליות.‬
‫לא, ממש לא.‬
‫חוץ מזה,‬
‫רציתי גם להתנצל על משהו שאמרתי פעם.‬
‫מה?‬
‫כשביקשתי ממך להיות שמח.‬
‫הבנתי שזה היה מטופש מצדי.‬
‫לא, זה…‬
‫רצית שאהיה שמח.‬
‫אני מבין.‬
‫אנשים חושבים ש…‬
‫את כל הדברים שאני מתגעגע לעשות עם ליסה,‬
‫אני יכול לעשות בלעדיה, ולהרגיש יותר טוב,‬
‫אבל הם מפספסים את הפואנטה.‬
‫אני לא מתגעגע לעשות דברים עם ליסה.‬
‫אני מתגעגע לא לעשות כלום עם ליסה.‬
‫את יודעת? פשוט לשבת בבית.‬ ‫לא היינו חייבים לצאת,‬
‫או לעשות משהו, או אפילו לדבר.‬ ‫את יודעת? פשוט…‬
‫לשבת שם ולדעת שהיא שם.‬
‫לפעמים פשוט הייתי מביט אליה…‬
‫עוד יציאה מוצלחת.‬
‫אז הוא מתאים לרצפות לינולאום, ואריחים,‬
‫ועץ?‬ ‫-הוא עושה הכול.‬
‫מעולה.‬ ‫-כן.‬
‫- מוסד סיעודי עלי שלכת -‬
‫אז במה את נוהגת?‬
‫ב״מיני״ קטנה, אבל אני לא נוהגת בה כרגע,‬ ‫כי אני משתדלת להפחית…‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫היי. רק…‬
‫סיימון, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫טוני.‬
‫אתה מגיע לפה הרבה.‬
‫כן, אימא שלי פה.‬ ‫-כן…‬
‫כן, זה שובר לי את הלב.‬ ‫כולם שוברים לי את הלב. אני אוהב את כולם.‬
‫הלוואי שיכולתי לקחת את כולם הביתה.‬
‫זה חמוד.‬
‫אולי תתחיל באימא שלך.‬ ‫קח אותה הביתה, ו…‬
‫אני לא יכול. לא במצב הנוכחי.‬
‫אני עושה מה שאני יכול.‬
‫אולי כולם באותה סירה.‬
‫כן.‬ ‫-כן…‬
‫היה נעים להכיר.‬
‫כן.‬ ‫-טוב.‬
‫להתראות, בייב.‬
‫לעזאזל…‬
‫מה?‬
‫הוא.‬
‫מה איתו?‬
‫הוא מנסה לשחק אותה גבר רגיש.‬
‫הוא מנסה להיות נחמד ומקסים לידך,‬ ‫כדי להרשים אותך.‬
‫לא יודעת. תקרא לי מיושנת,‬
‫אבל זה עובד עליי, להיות נחמד ומקסים.‬
‫זה מזויף.‬
‫הוא בטח עובד בבנק,‬ ‫ומעקל בתים של אנשים.‬
‫הוא עושה קטע של…‬
‫את יודעת…‬ ‫״אני כזה אכפתי, בעולם אכזר״.‬
‫״נכון שרעב זה נורא?‬
‫הייתי לוקח את כולם למקדונלדס, בייב.״‬
‫תפסיק!‬
‫טוב…‬
‫אני לא מרגישה כלפיו‬ ‫כמו שאני מרגישה כלפיך.‬
‫יופי.‬
‫אבל, טוב…‬
‫אתה לא אופציה, נכון?‬
‫אני חושבת שאתה נהדר, טוני, ו…‬
‫אבל לפחות הוא לא מדבר על אישה אחרת כמוך.‬
‫ואני יודעת… אני מבינה, טוני.‬
‫אני מבינה למה, ו…‬
‫זה מקסים, באמת.‬
‫אבל אני לא רוצה להיות האישה האחרת.‬
‫פישלתי? סליחה.‬
‫זה בסדר, באמת. אין צורך להתנצל.‬
‫אבל זה מוצא חן בעיניי. זה.‬
‫מה שזה לא יהיה.‬
‫פשוט להיות איתך, כל הזמן,‬
‫אותו הדבר,‬
‫לנצח.‬
‫כמו ״לקום אתמול בבוקר״.‬
‫כן, טוב...‬
‫אני מבינה, אבל…‬
‫לא כולם אותו הדבר, טוני.‬
‫כן.‬
‫אני לא יודע אם לטפל בך‬ ‫או לקחת אותך לווטרינר שירדים אותך.‬
‫אתה חייב לצאת לעולם, גבר.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫להרטיב את הזקיף.‬
‫להשחיל איזו פרגית. להשפריץ קצת שפיך.‬
‫מה זה?‬
‫״זרע״ ביידיש.‬
‫אה. כן.‬
‫שמע, ההצעה בעינה עומדת,‬ ‫לבילוי איתי ועם החבר׳ה.‬
‫אנחנו יוצאים להשתכר הערב, האמת.‬
‫סבב פאבים וציד כוסיות.‬
‫זה נדיב מאוד מצדך,‬ ‫אבל אני לא יכול הערב, לצערי.‬
‫הומו.‬
‫הוא שואל מי אתם.‬
‫הם מהמקומון.‬
‫אז…‬
‫מתי גילית לראשונה‬ ‫שאת מסוגלת לשוחח עם חתולים?‬
‫זה היה קצת אחרי שהבת שלי נפטרה.‬
‫הוא היה החתול שלה,‬
‫והתחלתי לדבר איתו‬ ‫על הגעגועים לג׳ני, ו…‬
‫התקרבנו.‬
‫טוב שיש מישהו שמבין.‬
‫כן. נכון.‬
‫מה שמו?‬
‫פרנק.‬ ‫-פרנק.‬
‫היא קראה לו על שם אבא שלה.‬
‫זה בעלי.‬
‫הוא נפטר כמה שנים לפני ג׳ני.‬
‫רוצה עוד כוס תה?‬
‫לא, תודה.‬
‫אפשר לצלם תמונה?‬
‫כן.‬
‫יופי.‬ ‫-זהו?‬
‫כן.‬
‫אתם רעבים? להכין לכם משהו לאכול?‬
‫לא, תודה.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-תודה לכם.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי. תודה.‬
‫זה עצוב כל כך.‬
‫אבל היא שמחה.‬
‫היא לא.‬
‫היא רוצה לספר את הסיפור שלה.‬
‫היא רוצה לראות את השמות‬ ‫של בעלה ושל הבת שלה בעיתון.‬
‫הסיפור על החתול הוא סתם תירוץ.‬
‫היא בודדה.‬
‫שכחת משהו?‬
‫צר לי על בעלך והבת שלך.‬
‫תודה.‬
‫פרנק וג׳ני?‬
‫כן.‬
‫ביי.‬
‫ביי ביי. תודה.‬
‫אם אחיה עד שהוא יגיע לגיל 50, אהיה שמחה.‬
‫לא נראה לי שהוא יחיה יותר מזה, למען האמת.‬ ‫יהיה לו קשה.‬
‫קשה לו גם עכשיו.‬
‫רוג׳ר רלמס.‬
‫סיפרתי לך עליו? רוג׳ר, כשמו כן הוא.‬
‫מי זה רוג׳ר רלמס?‬
‫סוכן שעבדתי איתו.‬
‫החתים רק בחורים שחורים.‬
‫הייתי נכנס לחדר ההלבשה של רוג׳ר,‬ ‫ומוצא אותו שם‬
‫משפד איזה בחור. הוא היה כמו פקק תחת.‬
‫מת בטרם עת מאיידס, אבל…‬ ‫שיהיה לו במזל.‬
‫שאלוהים יברך אותך, רוג׳ר.‬
‫אני מנהל כמה מקומונים כאלה ברחבי המדינה.‬
‫זה לא הופך אותי לרופרט מרדוק,‬
‫אבל זה היחיד שמפסיד כסף.‬
‫באמת?‬ ‫-למעשה, כן.‬
‫הבניין בבעלותי, אז זו לא בעיה קשה.‬
‫תראה, המצב הוא ש… אני בחצי־פנסיה,‬
‫ואני תוהה אם…‬
‫אם זה שווה את כאב הראש.‬
‫אני שוקל פשוט לסגור את העסק,‬
‫למכור את הנכס, ולקבל סכום נאה.‬
‫תוכל לתת לנו עוד זמן, אתה חושב?‬
‫פשוט… אם נרוויח עוד כסף…‬
‫תראה…‬ ‫-אני בטוח שנמצא דרך.‬
‫ייקח הרבה זמן למכור את הנכס,‬
‫לטפל בכל הניירת…‬
‫ואם תוכל…‬
‫אם תציע לי הצעה שלא אוכל לסרב לה,‬
‫כן, אבחן אותה.‬
‫אבל למען האמת, אני…‬
‫צר לי, אבל לא נראה לי שזה יקרה.‬
‫מצטער.‬ ‫-לא, אני מצטער…‬
‫שאנחנו לא מכניסים הרבה כסף.‬
‫נדבר בקרוב.‬ ‫-טוב. תודה.‬
‫טוב, כולם…‬
‫תקשיבו.‬
‫זה היה מר מידלטון, פול.‬
‫חלקכם יודעים שהוא הבעלים של הכול.‬ ‫המקומון, והבניין.‬
‫הוא רוצה להפסיק להפיץ את המקומון.‬
‫מה, למכור אותו?‬
‫הוא רוצה…‬
‫לסגור את המקומון,‬
‫ואז למכור את הבניין.‬
‫הוא ימכור אותו לקבלן שיבנה פה דירות יוקרה.‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫מבשלת טמבורי כבר הסכימה להעסיק אותי.‬
‫נראה לי שהבוס חושק בי.‬
‫טוב…‬
‫טוב… זה סופו של הטמבורי גאזט, ילדים.‬
‫אל תדאגו.‬
‫נמצא עבודה מחורבנת אחרת‬ ‫שבקושי אפשר להתפרנס ממנה.‬
‫זאת העבודה היחידה שאהבתי בחיי.‬
‫אני חייבת עבודה.‬
‫אימא שלי נכה,‬
‫ואבא שלי לא יכול לעבוד.‬
‫אחי ואחותי בבית הספר,‬
‫ולא מקבלים כלום גם ככה.‬ ‫-טוב.‬
‫אז אני צריכה למצוא עבודה אחרת‬ ‫שאני אשנא, שוב.‬
‫טוב.‬
‫אז נציל את המקומון, ו…‬ ‫-איך?‬
‫נגדיל את ההכנסות. קאת׳ תעזור.‬
‫איך?‬ ‫-כי את כזאת…‬
‫טובה בעבודה שלך.‬ ‫תיקחי יותר כסף על פרסומות.‬
‫מבשלת טמבורי תשלם יותר. לא?‬
‫או שניקח הלוואה.‬
‫זה קורה כל הזמן.‬ ‫ניקח הלוואה, ונרכוש את ה…‬
‫את הבניין, ואז…‬
‫נחזיר את ההלוואה ברווחים מ…‬
‫מהמקומון, ונשלם לעצמנו משכורת,‬
‫ואז זה יהיה…‬
‫באחריותנו, שהעסק יעבוד.‬
‫אז אל תדאגו.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫אתה תציל את המקומון?‬
‫כן. אנחנו.‬
‫טוב.‬ ‫-אנחנו נציל אותו.‬
‫מה שלומך?‬
‫כן… את יודעת.‬
‫זה די חיובי, יחסית אליך.‬
‫ניסיתי להיות כזה בריטי,‬ ‫ולא להטריח אותך בצרות שלי.‬
‫טוב, אנחנו הבריטים אוהבים רכילות.‬
‫אז תספר הכול.‬
‫כמו תמיד, האמת.‬
‫אני עדיין קצת משוגע.‬
‫השתדלתי מאוד שיהיה לי אכפת מדברים,‬
‫ואז, היום,‬
‫גילינו שהבעלים של המקומון‬
‫מתכוון למכור אותו, וש…‬
‫כולנו נפוטר.‬
‫אוי לא.‬
‫זה לא החלק הקשה. זה בסדר.‬
‫אבל אז סנדי התחילה לבכות,‬ ‫כי זאת העבודה היחידה שהיא אהבה בחייה,‬
‫אז אני צריך לנסות‬ ‫להציל את המקומון למענה, ו…‬
‫גיסי,‬
‫שישן על הרצפה במשרד,‬
‫ישן עכשיו בדירת השיכון של לני,‬
‫כי לני גר אצל ג׳ון,‬
‫ששכנעה אותו לתת לבן השמן שלה‬ ‫עבודה במקומון.‬
‫תחשבי: אילו התאבדתי,‬ ‫הייתי מפספס את כל זה.‬
‫סיעור מוחות.‬
‫איך נציל את המקומון?‬ ‫איך נגביר את הרווחיות שלו?‬
‫העיתון צריך להיות צהוב יותר.‬
‫רכילות, סלבריטאים, אופנה.‬
‫״מי נראה חרא בזה."‬
‫״מי נראה חרא בזה״?‬
‫כן.‬
‫תמונות של צלוליטיס, וזה.‬
‫אתם יודעים… סיפורים מדהימים.‬
‫על־טבעיים. מוזרים.‬
‫אני מתה על זה.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫רוצה צהובון? דברי עם הסוכן שלי, קן.‬
‫כן. דיברנו. הוא דפוק בשכל.‬
‫אפשר לפרסם את הסיפור על ליברצ׳ה.‬
‫לא, אי אפשר.‬
‫מה הסיפור?‬ ‫-זה…‬
‫הסוכן שלו חושב שרוחו של ליברצ׳ה‬ ‫זיינה אותו בתחת.‬
‫אולי זה נכון.‬
‫איך בדיוק?‬
‫לא ידוע לנו הכול על העל־טבעי.‬
‫יש המון דברים משונים.‬ ‫-נכון. הכול עניין של אמונה.‬
‫אין לנו שליטה באמונות של אנשים.‬
‫תמיד כותבים בעיתונים על נסים דתיים וכו׳.‬
‫כן, וזה תמיד קשקוש.‬
‫מי אנחנו שנגיד?‬
‫אנחנו נגיד. אנחנו העיתון.‬
‫כן, אבל אנחנו רק מדווחים מה נאמר.‬
‫נכון.‬ ‫-רוחות רפאים קיימות במציאות.‬
‫המון אנשים ראו אותן, ואין שום הסבר אחר.‬
‫יש הסבר אחר:‬
‫הם לא ראו אותן, כי הן לא קיימות.‬
‫מה לגבי זה?‬
‫אף אחד לא הפך לרוח רפאים.‬
‫כשמישהו מת, שורפים או קוברים אותו,‬
‫והוא לא קיים יותר. הסוף.‬
‫״יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת שמח…״‬
‫״ליסה היקרה‬
‫יום הולדת שמח.״‬
‫תודה רבה!‬
‫טוב. עוגה!‬
‫בהחלט.‬
‫טוב…‬
‫אתה ראשון בתור?‬ ‫-אני קניתי אותה!‬
‫זה יום ההולדת שלי!‬ ‫-כן, אבל אני…‬
‫לעזאזל.‬ ‫-מה?‬
‫היא מקולקלת. השמנת…‬ ‫-לא נכון.‬
‫כן.‬ ‫-אוי לא.‬
‫תריחי.‬
‫חתיכת אידיוט!‬
‫תחזור הנה!‬ ‫-לא!‬
‫תראי לו!‬
‫למה עשית את זה?‬
‫נראית עצובה.‬
‫זה בזבוז.‬
‫טוב… זה לא עוזר, חבר׳ה.‬
‫תראה, כולך מכוסה.‬
‫לא, קאת׳, תפסיקי.‬
‫העיקר שנעבוד קשה ונמצא פתרון.‬
‫זה בסדר. טוב, כן…‬
‫מספיק עם השטויות, חבר׳ה.‬
‫אפשר לדבר איתך במשרד שלי?‬
‫אלוהים…‬
‫לא, קאת׳. בבקשה, תפסיקי…‬
‫זה לכולם?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫עשיתם מלחמת עוגות?‬ ‫-כן.‬
‫נראה כיפי.‬
‫אפשר?‬ ‫-כן, לך על זה.‬
‫יופי. בואו נאכל.‬
‫אחת, שתיים, שלוש. הנה.‬
‫טעים?‬ ‫-מעולה.‬
‫מה?‬ ‫-זה מעולה.‬
‫טעים ממש.‬
‫אני לא מבין אף מילה,‬ ‫אבל נהנה לראות אותך אוכל.‬
‫אתה כמו קרפדה שמנה‬ ‫שאוכלת תולעת גדולה.‬
‫גדולה וקרמית.‬
‫תצא לשתות איתי הערב?‬
‫אני מעדיף לשתות לבד.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אני מבקש בתור טובה. בבקשה.‬
‫אני עדיין רוצה לדבר עם אנשים. היחיד שמקשיב‬ ‫הוא המטפל שלי, ואני צריך לשלם לו.‬
‫והוא אידיוט.‬
‫נכון.‬
‫אני רק רוצה לדבר איתך.‬
‫ועם ג׳יל, כמובן, אבל זה לא אפשרי כרגע.‬
‫החיים שלי קורסים, טוני.‬
‫עברתי משינה במשרד למגורים בדירה של לני,‬
‫ובתמורה נתתי עבודה לבנו החורג השמן‬
‫במקומון שאני עומד לאבד…‬
‫זה הקש האחרון.‬
‫טוב…‬
‫העובדה שזקוקים לך‬
‫היא דבר טוב.‬
‫עזרת לחבר עם הזוגיות שלו,‬
‫ונתת לילד השמן שלו עבודה. אתה יכול…‬
‫להתגאות בעצמך.‬
‫אתה רואה? אתה כבר משפר לי את מצב הרוח.‬
‫בחייך? בירה עלובה אחת.‬
‫בסדר. לעזאזל…‬
‫תודה.‬
‫במקומך הייתי מחליף בגדים.‬
‫כן.‬
‫הכול טוב?‬
‫אני פאט.‬
‫רוקסי. מה שלומך?‬
‫כן, טוב. רוצה לשבת?‬
‫לא קפצת כשראית אותי לראשונה. זה נדיר.‬
‫וגם הצחקתי אותך.‬
‫אני צוחקת כי אני לחוצה.‬ ‫-סליחה.‬
‫לא התכוונתי… לא יודע למה אמרתי את זה.‬ ‫אני קצת לחוץ.‬
‫אני לא אנס או משהו כזה.‬
‫סליחה שאמרתי ״אונס״. תשתי משהו?‬ ‫-כן.‬
‫כן? מה תרצי?‬
‫אני סתם שותה את יין הבית.‬
‫כוס עולה רק 4 פאונד, אז…‬
‫כן.‬
‫תן לי IPA בבקשה,‬
‫ו…‬ ‫-וויסקי גדול.‬
‫מאט!‬
‫מה העניינים?‬
‫הכול טוב?‬ ‫-כן.‬
‫אלה החבר׳ה שלי. ראטי והסוטה.‬
‫שלום.‬ ‫-הכול טוב?‬
‫כן… שמעתי עליכם המון.‬
‫יש לו עוד הרבה כינויים‬ ‫חוץ מ״הסוטה״. תגיד לו.‬
‫״כוס־טסטי״, ״חצי המנוּשה״,‬
‫״הדייג ודגדגן הזהב״…‬
‫״ביצי חרצף״,‬
‫״הרולד שיטמן.״‬ ‫-״הקרנף המטונף.״‬
‫״הפורץ הנוצץ.״ ״מר כוס אוראלי־אוס.״‬
‫״קרלו בטוסיק.״‬
‫תראו, זה האובדני שאשתו מתה.‬ ‫סיפרתי לכם עליו.‬
‫הכול טוב?‬ ‫-סליחה, אין בינינו איזו סודיות?‬
‫לא אמרתי את השם שלך.‬ ‫-כן, אבל…‬
‫טוב. נקודה טובה.‬
‫אז שמעת בעצתי? באת לחפש כוסיות?‬
‫כן? מחפש כוסיות?‬
‫בוא, תצטרף אלינו.‬
‫אני לא בתפקיד. זה בחינם.‬
‫לא, רק באנו לשתות קצת.‬ ‫-כן?‬
‫ז׳קט יפה.‬
‫תודה.‬
‫בוא! מה הבעיה שלך?‬
‫אבדוק מה שלום טוני.‬
‫לך, תזיין מישהי בשמנו.‬
‫כן. לך, תבלה יפה.‬
‫תראי איזה גדולה הפטרייה.‬
‫זה רק רבע ממנה.‬
‫תמורה טובה לכסף, לא?‬
‫זה עלה 13 פאונד.‬
‫לא, ברצינות. זה עלה 13 פאונד.‬
‫אז איך זה שאתה רווק?‬
‫כי פעם הייתי כפול בגודל.‬
‫לא, ברצינות.‬
‫בשיא המשקל שלי,‬
‫הגעתי ל־170 קילו.‬
‫אבל רזיתי כשנהייתי דוור.‬
‫בחורים גדולים הם סקסיים בעיניי.‬
‫לא, הייתי על הפנים.‬
‫הייתי תאונת דרכים.‬
‫עוד יש לי הרבה עור רפוי, אבל…‬
‫אני חוסך כדי לסדר את זה.‬
‫לא, אני רציני. זה נוראי, שם למטה. נוראי.‬
‫ממש נורא.‬
‫זה בא לי טוב.‬
‫הריזוטו? הוא טעים.‬
‫לא, ה…‬
‫הדייט הזה.‬
‫גם אני נהנית.‬
‫אני יודע שאת לא בליגה שלי, אבל…‬
‫כן.‬
‫לא, זה טוב. זה כיף.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-אבל אולי הוא צודק.‬
‫אולי אני צריך להשחיל מישהי.‬
‫להשחיל…?‬
‫כן. מילים שלו, לא שלי.‬
‫בדיוק. אלה המילים שלו,‬
‫שלא צריכות להיאמר ע״י אף אדם אחר.‬
‫לעזאזל…‬
‫אבל זה לא יזיק.‬
‫מה?‬
‫להתחיל עם מישהי.‬
‫״להתחיל עם מישהי״…‬
‫מה לגבי שתי אלה? אל תסתכל.‬
‫לא.‬
‫הן באו הנה לשתות בשקט ולשוחח,‬
‫לא כדי שתתחיל איתן.‬
‫למה לא? בחייך, בוא איתי.‬
‫לא.‬
‫בבקשה.‬ ‫-לא.‬
‫בוא ושב שם איתי.‬
‫לא כדי להתחיל איתן. רק שב איתי לשולחן.‬ ‫-אז…‬
‫כדי לשוחח בינינו ולשתות,‬ ‫לא כדי להטריד…?‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫מישהו יושב פה?‬
‫לא, לך על זה.‬ ‫-יופי.‬
‫די פאנקי, לא?‬ ‫-שב!‬
‫בבקשה.‬
‫טוב.‬
‫טוב…‬
‫אתן…‬ ‫-לא.‬
‫ערב בנות?‬
‫כן.‬
‫רק שתדעו, אתן יכולות להירגע.‬
‫אנחנו לא גברים נשואים,‬
‫לא בדיוק. אני כן נשוי,‬
‫אבל פרוד. מתגרש, ככל הנראה.‬
‫אשתו של טוני מתה.‬
‫מסרטן.‬
‫אז זה לגיטימי לגמרי.‬
‫מה?‬
‫לדבר איתנו. זה לא…‬
‫סליחה.‬
‫מה שלום אימא שלך?‬
‫אני קצת לא בכושר.‬
‫אתה חושב?‬
‫כי זה היה…‬
‫היי.‬
‫אתה…‬
‫פגשת את טוני.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫תבלו יפה.‬ ‫-כן.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫נראה לי שהוצאנו בערך אותו סכום,‬ ‫אז זה הסתדר.‬
‫אמרנו שנלך חצי־חצי, נכון?‬
‫תן לי לשלם.‬
‫לא.‬ ‫-תן לי לשלם.‬
‫אני רוצה לשלם.‬ ‫-לא.‬
‫בואי נלך חצי־חצי,‬
‫ואגיד לך מה:‬ ‫אולי תשלמי הכול בפעם הבאה?‬
‫את רוצה שתהיה עוד פעם?‬
‫כן, כלומר…‬
‫גדול!‬ ‫-כן.‬
‫אני לא מבינה מה קורה פה.‬ ‫-אדיר.‬
‫אתה אומר הכול בקול רם, מה?‬ ‫-סליחה, כן.‬
‫אל תצטער. זה נחמד.‬
‫שנעוף מפה?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫בערך.‬
‫שאלווה אותך הביתה?‬
‫לא, אני הולכת לעבודה עכשיו.‬
‫שעת השיא.‬
‫טוב. כן.‬
‫זאת רק עבודה.‬ ‫-כן.‬
‫מתי את מסיימת?‬
‫רק מוקדם בבוקר.‬
‫אז אולי אתקל בך.‬
‫אולי.‬
‫טוב, שיהיה בהצלחה.‬
‫גם לך.‬ ‫-כן.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫רק מצלם את התסרוקת שעשית לעצמך.‬
‫אהבתי. זה חמוד.‬
‫טוב, כולם…‬
‫שקט. הקשיבו בבקשה.‬
‫זה הזמן לריקוד הראשון,‬
‫אז הנה החתן והכלה!‬
‫זאת השמלה שלי.‬ ‫-סליחה.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬