PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Máš se?
Jo. A ty?
Jo.
Chceš toust…
- No? - Co?
Zeptej se na rande.
Aha. Dobrý?
Jo. Je vtipnej, ne?
Rozhodně.
Takovej divokej a…
drsnej?
Jako by žil pod mostem.
- Máš se? - Jo.
Je tu Roxy?
- Jo, proč? - Stavil jsem se za ní.
A ne abys mi doručil poštu?
Nemáš poštu. Můžu dál?
Jak z filmu o zombies. Furt číháš venku a chceš dovnitř.
Nebuď nespolečenský.
- Můžu si dát poslední toust? - Jo.
Dík, zlato.
- Chceš něco na to? - Ne, v poho.
- Máš burákové máslo? - Ne.
Fakt to neřeš.
Ne? Vyběhnu a…
- Fakt to neřeš. - Fajn.
Já ti to neřekl, co? Sue Fyersovou vyrazili.
Proč?
Obnažování.
Zepředu nebo zezadu?
Nevím, ale řešily to odbory.
- Tak jo, musím jít. - Fajn. Zatím, kámo.
Padej!
- Co? - O co jde?
Ženská žaluje doktora za zvoranou plastiku.
- Jasně. - Jsme ňáký náladový?
Býval bych si dal vajíčko, ale co už.
Co to včera bylo? Odpadls brzy.
Jo, promiň.
Kdys přišel domů?
Tak v deset.
Já ve čtyři.
Totálně na sračky.
Zaflákanej od kebabu a frndí šťávy.
Neptej se jak.
Neptám.
Moc koksu, tak byl jsem v posteli jak na bobech…
až zazvonil budík a bum! Sprcha, kafe.
Oblek rovnou do čistírny. Práce.
Já doma trochu brečel.
Čistírny jsou zvyklý. Dvakrát jsem se posral.
Jasně…
Promiň, můžu zpátky ke mně?
Já…
Asi jsem brečel, protože to s ní nechci vzdát,
nechci vzdát nás.
A chci s ní jenom…
promluvit a prosit, ať se vrátíme k tomu, jak to bylo.
- Matte… - Ale nechci ji dusit. Já…
To ženský nechtějí.
Jo? Je to ubohý.
Prosit?
Jak to rodině prospěje?
Samice si vybírají samce podle síly.
Jo? Podle moci.
Schopnosti je zajistit…
a ochránit.
Pocházíme do prdele z pračlověka!
Jdeme, zabijeme šavlozubýho tygra, podělíme se
a pořádně si to rozdáme s nejlepší samicí.
Odtud pocházíme.
Tohle nejsem úplně… já.
Ne, nejseš.
Když budeš sebou,
zpátky ji nezískáš.
Tak prostý to je.
- Tos zkusil, neklaplo to. - Ne.
Myslí si, že jsi nula.
Řešení?
Buď kurva lepší!
Buď kurva silnější!
Jo? Lži.
Podváděj.
Buď prostě chlap.
Nebuď sebou.
Kdy jste s tím vším začala?
Je to asi pět let.
Začalo to jako botoxem
a výplní vrásek a tak.
Kolik vám bylo?
Po dvacítce.
Jaké jste měla vrásky?
Nevím, jako od mračení a tak.
- Jo. - Pak jsem do toho šla fest.
Chtěla jsem víc a víc.
Pak jsem šla na rty
a měla trochu reakci.
Ale to se nakonec poddalo.
A pak jsem chtěla větší, a stalo se tohle.
Ochrnul mi celý obličej. Až teď se vrátil k normálu.
- Vrátil? - Jo.
Tečou mi kozy.
Taky falešný.
- Vážně? - Jo.
Jak šutr.
Aha.
Jo.
Pardon, a to vám dělal ten samý chlap, co obličej?
Jo. Zuřila jsem.
- Furt zuřím. - Aha?
Nepozná se to.
Jestli zpackal ksicht a prsa, měli byste vidět frndu.
Totální řezničina.
Pardon,
vy jste se k němu vrátila s…
- Frndou. - Vím. Nechtěl jsem to…
Udělal mi ji za polovic.
- Když mi tak zničil obličej. - Jasně.
Proč jste si to nechala dělat?
Asi mám problém.
Jo…
Možná to je…
závislost.
Jako že si nemůžu pomoct?
Asi…
Ale když si to přiznáte, je šance…
Sehnat si pomoc.
Jakože jsem na hlavu?
Ne víc než my ostatní.
Jak říkám, všichni jsme nějak máklí.
Takže jste normální.
- Smějete se? - Ne.
Pláčete?
Ne, pojebali mi slzný kanálky.
- Fotku. - Jo.
- Dobrý? - Jo. Super.
- Ahojky. - Ahoj.
Jdeš na ten kabaret AmDram?
Nevím. Proč?
Napadlo mě, jestli nechceš jít se mnou?
- Jak to myslíš? Že jdeš? - Jo.
Můžeme před tím zajít na drink, posedět.
Nevím, jestli tam půjdu.
A chtěl bys jít…
se mnou?
No, se všemi. Jdou tam všichni.
Ale jestli chceš sedět se mnou?
- Nevím, jestli jdu a jaká budou místa. - Jo.
- Jestli se mnou ne… - O to nejde.
- Jen nevím, musím mrknout do diáře. - Tak do toho.
- Co? - Tak mrkni, tady leží.
Ale ne. To přece není správná strana.
- Zatím tam nic nemáš. - Jo.
Dobře, tak já…
si to tam zapíšu tužkou.
Musím to ještě ověřit v hlavním diáři.
- Máš hlavní diář? - Jo.
Pracovní tady a osobní doma,
takže to tak různě kombinuju… Vlastně… Tony?
Můžu… Promiň, Kath…
Tony, máme naši…
schůzku.
Zavři.
Kath chce, ať s ní sedím na té revue.
Bezva.
- Musím z toho ven. - Proč?
Pomoz mi. Prosím.
Jak?
Řekni, že se zas chceš zabít.
Že se chci zabít příští čtvrtek?
Tak jí to řeknu já.
Řekneš jí, že s ní nemůžeš jít, protože se chci zabít?
Neřeknu, že se chci zabít,
protože jsi srab a neumíš odmítnout rande.
Ty vole, chci laskavost.
Znáš bajku o pasáčkovi a vlkovi?
- Jo. - Fajn.
Takže co se stane, až se fakt budu chtít zabít?
Všichni si řeknou: „Ne, jen pomáhá zbabělýmu švagrovi
vykroutit se z rande.“
Ale tohle je jiný, ne?
On to přiznal. „Jen jsem žertoval.“
Všichni věděli, že lže.
A dělal to dál, tak byl jasnej.
Tu lež použijem jednou a neřeknem to.
Takže ponaučení z bajky je: „Nikdy nepřiznej, že jsi lhal.
- Nikdy.“ - Jo.
„A pokaždé použij jinou lež“?
Jo.
Hezké poselství.
- Ne. - No tak.
Ne.
- Ty vole. - Jsi v tom sám.
A jsme tady, tati.
Dobrý. Tak.
- Ahojte. - Ahoj.
Tony, nebudu sedět a čekat, až se rozhoupeš, musím žít.
Co se ti stalo?
Co se mně stalo? Do prdele, Tony!
Jsem trochu otrávenej, jo?
- Umřela mi žena. Táta… - Já vím.
Promiň, jestli tě nudím.
Vážně? Ty kráso.
Byl to jen drink?
Proboha.
Jen se ptám. Byl to jen drink?
Ano, byl to jen drink!
Tak jo. Dobře.
Ale nemusí to zůstat jen u drinku.
Tati, řekni: „Simon je sráč.“
Cože?
„Simon je sráč.“
Řekni to.
- Jo… - „Simon je sráč.“
Pamatuj si to.
Jasně.
Dobrý?
- Není to moc horké? - Ne.
Fajn. Zvládneme ještě jednu?
Bude vám mnohem líp, když to sníte. To je ono.
- Výborně. Dobrý? - Jo.
Ahoj.
- Ahoj. - Koupila jsem ti pár svetrů.
- Venku se ochladilo. - Skvělé. Díky.
Svetrů není nikdy dost.
Chtěl jsem ti zavolat.
- Víš, jak bude ten kabaret? - Jo.
Nechceš jít?
Musela bych sehnat hlídání.
Vem George. Je to pro všechny.
No nevím.
Jo. Udělala bys mi laskavost.
- Kath chtěla, ať jdu s ní. - Proč?
Asi má pro mě slabost.
Řekni jí, že nemůžeš, že jdeš se svou ženou a dítětem.
Jasně. Jo.
Je to teda od ní hezké,
asi myslela, že jsi osamělý.
- Nejspíš. - Jo.
Uvažovala jsem o tom, ale nevěděla jsem, jestli může i George.
- Může. - Tak to je fajn.
Tak jo…
- Radši půjdu. - A díky za…
Uvidíme se.
- Ahoj. Máš se? Dobrý. - A ty?
Dobrý?
- Kath, ohledně toho kabaretu. - No?
Půjdu s Jill a Georgem.
Jo, fajn. Paráda.
Bezva.
- Já se ten večer chtěl zabít! - Ne…
Co?
Nic, takovej…
Divný.
Nechceš kafe?
Proč?
Protože dobře chutná?
Pojď, zajdem na kafe a…
pokecáme o něčem zajímavém. Třeba o inzerci.
- Jo? - Tak jo.
- Pro tebe. - Díky.
Ztrapnila jsem se před Mattem?
Rozhodně ne.
Nestyď se, žes byla upřímná a řekla něco milého.
- Mělo by mu to lichotit. - Spíš se bál.
Evidentně nejsem jeho typ.
Někdo jiný byl první.
Neudělala jsi nic špatného.
Ukázala jsi své city.
To je dobře.
Kéž bych je taky projevoval víc.
K Lise.
Já…
Někdy jsem se na veřejnosti styděl držet za ruce.
Nebo když jsme telefonovali a byli kolem lidi,
vždycky řekla: „Ahoj. Miluju tě.“
A já řekl: „Já taky.“
A smála se, protože věděla.
Jo…
Někdy jsem pracoval do noci.
Telefon. Říkám si: „Bože, co se děje?“
Řeknu: „Haló? Co se děje?“ A ona…
„Nic se neděje. Jenom tě miluju.“
Takže až jednou někoho potkáš a…
Život bude skvělý.
Takže…
Není nad čím smutnit. Zatím.
Já se… projdu.
Tak jo.
- Díky za kafe. - Jasně.
A díky, žes mi pověděl o tom, jak ti volala tvoje žena.
Bylo to krásné.
- Tak zatím. - Zatím.
Špatný den, bohužel.
Pít sám je to poslední, co bys měl dělat.
Dobrý.
Lisa byla můj největší úspěch.
Nic jiného jsem v podstatě nedokázal. Co by za něco stálo.
Na co bych mohl být hrdý.
Jen tohle.
Životní výhra.
To jo.
Nejsem tak dobrý jako ona a jsem na to hrdý.
Jsi jenom jiný.
Jsem naštvaný. Malicherný. Smutný.
Žárlím na každého, kdo ještě někoho má.
Jak jsi získal Lisu, když jsi tak hrozný?
Vlastně nevím.
Asi jsem na ni byl hodný.
Měl bys to zkusit zas.
Strašně mi chybí.
Jsem pořád smutný.
Jsem jiný než dřív.
Lisina smrt… jako by…
ve mně zničila to dobré, všechno štěstí…
veškerou radost…
Mám pocit, že nejsem nic.
To není pravda.
Lidi myslí, že jsem celkem v pohodě,
že to zvládám, občas jsem protivný
a to je propad, ale tak to není.
Takový jsem teď pořád.
Všechno ostatní je maska.
Nejsem v pořádku, ale vím, jaké bylo být normální, tak to hraju.
Ale takovýhle opravdu jsem.
Chci být zase normální, ale jsem slaboch.
Když Lisa umírala, snažil jsem se být statečný…
a působit pozitivně,
ale i tehdy jsem se občas hroutil a ona…
musela uklidňovat mě.
Ani to jsem jí nedal. Umírala, a pořád byla ve službě.
Starala se o mě.
Dělala to ráda.
Nevím.
Já jo.
Taky jsem ženská.
A je lepší, když tě potřebují.
Buď silný.
Každý s něčím bojuje. Ne vždy vlastní vinou.
Je tu zřízenec, co by snesl deodorant.
Ještěže jsi na něj nenarazil. Páchne.
A víš proč?
Protože maká dvakrát tolik co ostatní.
Pořád tu pobíhá a dělá věci za ostatní.
Nemá o tom tušení.
Chtěla jsem něco říct, ale víš, co ze mě vyšlo?
„Díky, že tak pilně pracujete.“
Málem se rozplakal.
Prostě občas lidi pochval, jo?
- Dobrý den. Promiňte. - Dobrý den.
- Můžu? - Prosím.
- Jste Tony, že? - Jo.
Prosil vás někdo,
abyste noviny nerušil a neprodával budovu?
Ne.
Aha.
Prosím, nedělejte to.
Spousta lidí na tom závisí. A…
Kolik na prodeji vyděláte?
Půl milionu.
Jasně. Jo.
To je dost.
Co s tím budete dělat?
Možná nové auto.
Nevím…
Trochu si užívat.
Jde o to, že…
když peníze nezkasíruju včas…
můžu taky natáhnout bačkory.
Ne že bych něco konkrétního potřeboval…
Ačkoli…
neodmítl bych společnost milé dámy.
Na ničem jiném nezáleží.
Měl jsem to nejlepší manželství.
Kouzelné.
Takže když Lisa, moje žena,
zemřela,
měl jsem sebevražedné myšlenky a deprese.
A všichni byli tak milí, snažili se mi pomoct…
Vlastně mě zachránili. Tak jsem jim to chtěl vrátit.
No nic…
Jste fajn chlap a chtěl jsem,
abyste znal celý příběh a…
Kdybyste to neprodal,
mohli bychom tomu dát ještě jednu šanci.
Když to nevyjde, prodáte to za rok.
Mohlo by to fungovat…
a hodil by se nám někdo, komu záleží na úspěchu.
Jsme totiž ta největší banda lůzrů.
Ale…
dobrá banda.
Bylo by fajn mít zase výzvu.
Díky.
Tak jo.
Není to sen?
Že nejsme pár?
Ani text nemáš správně. Znova.
- Pojď. - Tak jo, dobře.
Nepřemýšlej nad tím. Zpívej, jako že to něco znamená.
Není to sen?
Začni znova, ať tě slyším!
Není to sen?
Že my jsme pár?
Ne, znova. „Není to sen.“
Kene, nezvládnu to.
Kdo bude za rok hvězda, když poslechne režiséra?
- Nemůžu dýchat. - Ty. Tak znova.
- Jen tanec! - I zpěv.
- O co se snažíš? - Můžu jen tančit?
- Co kdybych jen tančil? - Špatně snáší tlak. Kene, nekřič na něj!
Za tohle se omlouvám.
- To nic. - Jindy se udržím…
Snažím se vytvořit nejlepší scénář.
Dobře, můžeš beze slov.
- Díky, Kene. - Jen tanec. To chceš?
Jo.
Když ti to udělá radost. I když je to sračka,
chci, abys měl radost.
- Díky, Kene. - Proto to děláme.
Už jsem ti říkal o ségřině konečníku?
- Asi ne. - Tak poslouchej.
Ta husa si ho dává vybělit.
Vybělit! To se teď dělá, bělení konečníku.
- Jo… - Říkám: „Pro lásku Boží, proč?“
Prý: „Aby byl hezký.“
Já: „To mě poser, kdo to uvidí?“
Víc lidí uvidí ten můj, a ten je jak kupa kompostu.
Pojďme se radši dívat.
- O čem to mluvíš? - O ségřině konečníku.
Konečník mě fascinuje. Odjakživa.
Kdo je unaven řití, je unaven životem.
Smíš mě citovat.
Dobře, díky.
Jak to vypadá s tvou látkou?
Budu improvizovat.
Jsem spíš performer, takže…
neuznávám klasická omezení.
Máš deset minut, to tě omezuje.
Deset minut? Do deseti minut se nevlezu.
Do prdele! Vyřešte si to. Jdu vapovat.
Kdyžtak jsem na invalidech.
Zvládáš?
- Jo. - Jak to jde?
Mám sólokapra o řiti sestry Kena Otleyho.
Bělí si ji.
Dobře. No…
Možná budeš o tomhle muset psát trochu dýl.
Paul souhlasil, že noviny nezruší.
- Vážně? - Jo.
Díky!
Nebreč.
Jsi pracant.
Jsi skvělá.
- Díky. - Tak jo.
Jen se na ni koukni!
- Brandy! Co je to? - Vypadá jako…
- Jako kreslená myš. - Co je to?
Já ne…
Přines robertka. Aport.
Hodná holka!
Brandy, řekni „klobása“!
Překlad titulků: Barbora Vrbová