A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Minden oké?
Igen. Veled?
Igen.
Kérsz egy kis pirító...
- Na? - Mi van?
Kérdezz a randimról.
Tényleg! Jó volt?
- Igen. Elég... vicces fickó. - Mindenképpen.
Kicsit nyers és...
- marcona? - Mint aki a híd alatt él.
- Jól vagy? - Igen.
Roxy itt van?
- Igen, miért? - Beugrottam, hogy lássam.
Nem azért, hogy elhozd a postám?
Nem jött leveled. Bejöhetek?
Mint valami zombifilm. Állandón be akarsz jutni a házba.
Ne légy antiszociális!
- Megehetem az utolsó pirítóst? - Igen.
Kösz, bébi!
- Kérsz rá valamit? - Nem, köszi!
- Van mogyoróvaj? - Nincs.
Tényleg nem kell.
Biztos? Hozhatok...
- Tényleg nem! - Rendben.
Nem is mondtam még. Sue Fyert kirúgták.
Miért?
Mutogatásért!
- Elöl vagy hátul? - Ki tudja, a szakszervezetet is bevonták.
- Mennem kell. - Rendben. Szia!
Kifelé!
- Mi? - Mi az?
Egy nő műhibapert indított.
- Értem. - Van, aki olyan, mint az időjárás.
Jól esett volna egy tojás, de mindegy.
Mi történt este? Korán leléptél.
Igen, bocs.
Mikor értél haza?
Tíz körül.
Én négykor.
Teljesen beállva.
Tiszta kebab- és punciszósz voltam. Ne kérdezd, hogyan!
Nem akartam.
Totál bekokóztam, csak feküdtem az ágyban...
míg meg nem szólalt az ébresztőm! Utána zuhany, kávé.
Le az öltönyt a tisztítóba. Be a melóba.
Hazaértem, sírtam egy kicsit.
Megszokták a tisztítóban. Kétszer beszartam.
Értem.
Bocs, de kanyarodjunk vissza hozzám!
De...
Azt hiszem, azért sírtam, mert nem akarom őt elengedni,
nem akarom feladni.
Egy dolgot szeretnék,
beszélni hozzá, könyörögni neki, hogy minden a régi lehessen.
- Matt! - Nem akarok rátelepedni sem...
- Nem ez kell a nőknek. - Igen.
Érted? Ez szánalmas.
Könyörögni?
Ettől jobb lesz a családnak?
A nőstények párválasztásnál az erő alapján döntenek.
Érted? Az erő alapján.
Az alapján, hogy tudnak-e gondoskodni, és biztonságot nyújtani.
A kurva ősemberektől származunk, Matt.
Vadászunk, megölünk egy kardfogút,
szétosztjuk, és kurvára megdöngetjük a legdögösebb bigét.
Ebből származunk.
Ja, csak nem hiszem, hogy én ilyen lennék.
Nem vagy.
Ha magadat adod,
azzal nem nyered vissza.
Ennyire egyszerű.
- Próbáltad, nem működött. - Nem.
Azt hiszi, lúzer vagy.
Mi a megoldás?
Ennél kurvára jobbnak kell lenned!
Kurvára erősebbnek.
Érted? Hazudj!
Csalj!
Légy férfi!
Csak ne önmagad.
Mikor kezdte ezt az egészet?
Úgy öt éve.
Botoxszal kezdtem,
aztán jött a ráncfeltöltés.
Hány évesen?
A 20-as éveim elején.
Milyen ráncai voltak?
Nem tudom, homlokránc, ilyenek.
- Igen. - Ja, fullosan rákattantam.
Nem tudtam abbahagyni.
Megcsináltattam a számat, de rosszul reagált a szervezetem.
De aztán elmúlt.
Aztán komolyabbat akartam, és ez lett belőle.
Az egész arcom lebénult. Nemrég javult meg.
- Megjavult? - Igen.
A melleim szivárognak.
Nem igaziak.
- Valóban? - Igen.
Kőkemények.
Értem.
Igen.
Ugyanaz a fickó csinálta, aki az arcát is?
Igen. Őrjöngtem.
- Még most is. - Tényleg?
Nehéz megmondani.
Ha azt hiszik, elcseszte az arcom,
látniuk kéne a pinám.
Mint egy mészárszék.
Már bocs, de visszament hozzá, hogy megcsinálja a...
- Pináját. - Nem akartam kimondani.
Ja. Féláron csinálta.
- Amiért tönkrevágta az arcom. - Értem.
Miért akarta megcsináltatni?
Valami gond van velem.
Igen.
Lehet, hogy...
egyfajta függőség.
Úgy érti, nem tudom kontrollálni?
Azt hiszem, de...
Ha már elismeri, akkor van esély rá, hogy...
segítséget kérjen.
Azt hiszi, megőrültem?
Nem jobban, mint mások.
Mindannyian el vagyunk cseszve valamilyen módon.
Ettől lesz normális.
- Most nevet? - Nem.
Sír?
Ne! Elcseszte a könnycsatornáim.
- Csinálj képet! - Oké.
- Kész? - Igen. Jó lett.
- Szió! - Szia!
Mész az AmSzín kabaréjára?
Nem tudom. Miért?
Nem akarsz eljönni velem esetleg?
- Hogy érted? Te mész? - Igen.
Gondoltam, ihatnánk egyet, aztán nézhetnénk együtt.
Még nem tudom, megyek-e.
Értem. Szeretnél...
velem jönni?
Persze, mindenkivel. Mindenki együtt megy.
Igen, de szeretnél mellettem ülni?
- Nem tudom, megyek-e. És lesz-e hely. - Ha velem nem akarsz, szólj!
Nem ez a helyzet.
Még a naptáramat se néztem meg.
Akkor gyerünk!
- Mi? - Nézd meg! Ott van előtted.
Ja, nem. Nem is a jó oldalon van nyitva.
- Nincs beírva semmi. - Igen.
Akkor majd...
beírom ceruzával.
Meg kell néznem a fő naptáram is.
- Fő naptárad is van? - Igen.
Van a melós, és egy személyes is van otthon,
össze kell majd néznem a kettőt, szóval... Tony!
Lehetne... Bocs, Kath, de...
Tony, kezdhetnénk a...
meetinget?
Csukd be!
- Kath megkért, hogy melléüljek a kabarén. - Nagyszerű.
- Meg akarom úszni. - Miért?
Segíts ürügyet találni!
- Hogyan? - Mondd, hogy újra meg akarod ölni magad.
Hogy meg akarom ölni magam jövő csütörtökön?
Akkor majd én mondom.
Azt mondod, hogy nem mész vele, mert meg akarom ölni magam?
Nem mondom ezt csak azért, mert félsz elmondani, hogy nem akarsz randizni.
- Faszom, szívességből! - Ismered a farkast kiáltó fiú meséjét?
- Igen. - Igen. Szóval.
Mi lesz, ha tényleg meg akarom ölni magam,
és mindenki azt mondja: „Csak a gyáva sógorát menti ki egy randi alól”?
Nem, a mese esetében az más, nem?
Mert a fiú beismerte, hogy csak viccelt.
Tudták, hogy hazudik.
És egyfolytában ezt csinálta.
Mi csak egyszer, és nem ismernénk be.
Szóval a mese tanulsága, hogy ne ismerd be, ha hazudsz,
- soha? - Igen.
És hogy mindig más hazugságot találj ki?
Igen.
Milyen szép üzenet.
- Nem. - Ne már!
Nem.
- Faszomat! - Oldd meg!
Megjöttünk, apa.
Remek.
Úgy. Ügyes vagy.
- Szia! - Szia!
Tony, nem várok örökre, hogy rám mozdulj. Nekem is van életem.
Miért vagy fura?
Én vagyok fura? Basszus, Tony!
Csak kicsit besokalltam.
- A feleségem meghalt, az apám... - Tudom.
Sajnálom, ha untatlak.
Komolyan? A kurva életbe!
Csak ittatok?
- Basszus! - Csak egy kérdés.
Csak ittatok?
Igen, csak ittunk egyet!
Oké. Remek.
Ez nem mindig lesz így, hogy csak iszunk.
Apa, mondd, hogy „Simon egy pöcsfej!”
Mi?
Simon egy pöcsfej.
Mondd ki!
- Igen. - Simon egy pöcsfej.
Ne feledd!
Rendben.
Jó lesz?
- Jó így? Nem túl meleg? - Nem, jó így.
Adhatok még egy kanállal?
Jobban érzi majd magát, ha megette. Ez az.
Jobb már, ugye?
- Igen. - Igen?
Szia!
- Szia! - Hoztam neked pár pulcsit.
- Egyre hidegebb van. - Remek. Kösz!
Az embernek nem lehet elég pulcsija.
Már akartalak hívni.
Tudod, van az a kabaré,
- ami lesz? - Igen.
Megnéznéd velem?
- Keresnem kell egy bébiszittert. - George is jöhet, nem korhatáros.
Nem is tudom.
Szívességet tennél vele.
- Kath kért, hogy menjek vele. - Miért?
Azt hiszem, akar valamit.
Mondd, hogy nem tudsz, mert a feleségedékkel mész.
Persze.
Azért kedves tőle, mert valószínűleg azt hitte, magányos lehetsz.
- Valószínűleg. - Igen.
Gondoltam rá, hogy elmegyek, csak nem tudtam, George jöhet-e.
- Jöhet. - Akkor jó.
- Most mennem kell. - Igen.
Köszönöm a...
Később találkozunk.
- Szia! Jól vagy? Jól. - Jól vagy?
Minden oké?
- Kath, a kabaréval kapcsolatban. - Igen?
Jillel és George-dzsal megyek.
Rendben. Pompás.
Nagyszerű.
- Aznap este ölöm meg magam! - Ne!
Mi van?
Semmi, csak...
Fura vagy!
Iszunk egy kávét?
Miért?
Hát, mert jó íze van?
Menjünk, igyunk egy jó kávét, és...
beszélgessünk érdekes dolgokról, mint a hirdetések.
- Oké? - Rendben.
- Tessék. - Köszi!
Leégettem magam Matt miatt?
Egyáltalán nem.
Miért lenne égő az őszinteség, és hogy kedves akarsz lenni? Örülnie kéne.
Szerintem megijedt.
Nem vagyok az esete.
Csak valaki előbb ért oda.
De nem tettél semmi rosszat. Csak kimutattad az érzéseid.
Ami remek.
Bárcsak én is többször kimutattam volna... Lisának.
Én...
Néha szégyelltem kézen fogva menni.
Ha telefonáltunk, és emberek közt voltam,
mindig azt mondta: „Szia! Szeretlek.”
Én meg azt, hogy én is.
Ő meg nevetett, mert tudta.
Igen.
Néha későig dolgoztam.
Megszólalt a telefon, azt hittem, baj van. Úgy vettem fel: „Halló? Mi a baj?”
Erre ő: „Semmi, csak szeretlek.”
Egy nap majd találkozol valakivel, és...
Az élet csodás lesz.
Szóval...
nem kell szomorkodnod. Még nem.
Elsétálok a...
Oké.
- Köszi a kávét! - Nincs mit.
És köszi, hogy elmondtad a telefonos sztorit a feleségeddel.
Csodás volt.
- Szia! - Szia!
Rossz napom van.
Nem kellene egyedül innod!
Finom.
Lisa volt a legnagyobb sikerem.
Semmi mást nem értem el. Semmi olyat, ami számítana.
Csak erre lehetek büszke.
Csak rá.
Megnyertem az életet.
Igen.
Nem érek fel hozzá jóságban, de büszke vagyok rá.
Te csak más vagy.
Dühös vagyok. Kicsinyes. Szomorú.
Féltékeny vagyok azokra, akiknek van valakijük.
Hogy szerezted meg Lisát, ha ilyen rossz voltál?
Nem tudom.
Csak kedves voltam vele.
Akkor próbáld meg újra!
Nagyon hiányzik.
Folyton szomorú vagyok.
Nem az vagyok, aki voltam.
Lisa halálával...
egy nagy részem is elveszett, minden boldogságom...
minden örömöm.
Úgy érzem, semmi vagyok.
Ez nem igaz.
Az emberek azt hiszik, jól vagyok, és megbirkózom vele, néha szurkálódom,
ez itt meg csak egy botlás, de nem az.
Most már ez vagyok én.
Minden más csak színjáték.
Emlékszem, milyen volt normálisnak lenni, próbálom azt tettetni.
De igazából most már ez vagyok én.
Szeretnék megint normális lenni, de gyenge vagyok.
Amikor Lisa haldokolt, próbáltam bátor lenni...
tettetni, hogy pozitív vagyok,
és még akkor is volt, hogy összetörtem, és...
ő vigasztalt engem.
Akkor sem pihenhetett. Haldoklás közben is szolgálatban volt.
Gondoskodott rólam.
Biztosan imádta.
Nem tudom.
Én igen.
Mert én is nő vagyok.
Jó, ha szükség van ránk.
Légy erős!
Mindenki küzd. Nem mindig a saját hibájukból.
Van egy portás, aki egy kicsit büdi.
Örülök, hogy még nem futottatok össze, mert bűzlik.
És tudod, miért?
Mert elképesztő keményen dolgozik.
Mindig rohan, csinálja, amit mások kérnek.
Nem is sejti.
Akartam szólni neki, de tudod, mit mondtam végül?
„Köszönöm a kemény munkáját!”
Majdnem elsírta magát.
Néha mondd el az embereknek, hogy értékeled őket.
- Üdv, elnézést! - Üdv!
- Szabad? - Igen.
- Tony, ugye? - Igen. Üdv!
Kérte már valaki, hogy ne zárja be az újságot, és adja el az épületet?
Nem.
Értem.
Kérem, ne tegye!
Sok ember függ tőle.
Mennyit keresne, ha eladná?
Félmilliót.
Értem.
Az elég sok.
Mihez kezd vele?
Új kocsi, talán.
Nem tudom.
Kicsit szórakozom.
Csak tudja, ha...
nem váltom be a zsetonjaimat, akkor... talán meghalok, mielőtt megtehetném.
Nem mintha bármire is szükségem lenne...
Habár...
Nem utasítanám vissza egy kellemes hölgy társaságát.
Csak ez számít.
Csodálatos házasságban éltem.
Varázslatosban.
Szóval, amikor Lisa, a feleségem,
mikor ő meghalt, depressziós lettem, öngyilkos gondolataim voltak.
Mindenki kedves volt hozzám, próbált segíteni és...
ők mentettek meg. Szeretném ezt viszonozni nekik.
Mindenesetre,
maga rendes fickó, szeretném, ha ismerné az egész történetet, és...
Ha mégsem adná el,
talán megpróbálhatnánk még egyszer.
Ha nem jön össze, eladhatja jövőre.
De talán összejön...
jól jönne valaki, akit érdekel a siker,
mert mi vagyunk a legnagyobb lúzerek.
De...
jó csapat vagyunk.
Jól jöhet egy újabb kihívás.
Köszönöm!
Oké.
Nem elég mély ?
Nem vagyunk egy pár ?
Még a szöveg sem jó. Kezdd újra!
- Gyerünk! - Oké. Rendben.
Ne gondolkodj, csináld!
Mintha jelentene valamit.
Nem elég mély ?
Kezdd újra, hogy halljam!
- Nem elég mély ? - Nem elég mély ?
- Nem... - Nem vagyunk egy pár ?
Újra! „Nem elég mély?”
Ken, nem megy, oké?
Kiből lehet szupersztár, ha hallgat a rendezőre?
- Nem kapok levegőt! - Te. Újra!
- Csak táncolnék! - És énekelsz. Mit akarsz mondani?
- Lehet csak táncolni? Akkor... - Nem bírja a nyomást.
Ken, ne kiabálj!
- Bocsi emiatt. - Nem baj.
Általában nem vesztem el a fejem.
Próbálom a legjobbat kihozni belőle.
Jó, csináld az ének nélkül!
- Kösz! - Csak tánc.
- Ezt akarod? - Igen.
Ha ez tesz boldoggá. Ha szar is lesz, mert az lesz, a boldogságod a fontos.
- Kösz, Ken! - Ezért csináljuk.
Meséltem már a húgom ánuszáról?
- Nem hiszem. - Ezt hallgassa!
A buta tehén kifehéríttette.
Kifehéríttette! Már ilyen is van. Kifehérítik az ánuszod.
Megkérdeztem, hogy miért csinálta. Mire ő: „Mert jól néz ki.”
De hát ki a fasz látja azt?
Az enyém egy trágyadomb, pedig azt többen látják.
Szerintem inkább néznünk kéne.
- Miről beszéltetek? - A húgom ánuszáról.
Imádom az ánuszokat. Mindig így volt, és így is marad.
Aki belefáradt az ánuszba, az életbe fáradt bele.
Ezt idézheted.
Rendben, köszönöm.
Hogy állsz az anyagoddal?
Lazán nyomatom.
Előadóművész-féleség vagyok, szóval...
nem lehet lekorlátozni.
Tíz perced lesz, úgyhogy fogd rövidre!
Tíz perc? Tíz perc alatt mit csináljak?
A picsába! Rendezzétek le! Mentem e-cigizni.
A rokivécében megtaláltok.
Jól vagy?
- Igen. - Mi újság?
Mindent megtudhattam Ken Otley húgának ánuszáról.
Kifehéríttette.
Remek. Nos...
Lehet, hogy tovább kell ezekről írnod,
mert rávettem Pault, hogy ne zárja be az újságot.
- Tényleg? - Igen.
Köszönöm!
Ne sírj!
Keményen dolgozol.
Szuper vagy.
- Köszi! - Nincs mit.
Nézz csak rá!
- Brandy! Mi ez? - Tisztára...
- Mintha egy egér lenne. - Ez meg mi?
Én nem...
Hozd a dildód, Brandy!
Jó kislány!
Brandy, mondd hogy, kolbász!
A feliratot fordította: Tátrai Linda