‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Acum filmezi oameni la chimioterapie?
‎Nu, doar pe tine.
‎Bine?
‎Da.
‎Nu arăt fenomenal, nu-i așa?
‎Arăți bine.
‎GAZETA DE TAMBURY
‎De cât timp pui corespondența ‎într-un coș de excremente de câini?
‎De aproape un an.
‎Bine. Dar scrie „excremente de câini”.
‎Dar ochii mei sunt praf.
‎- Da. ‎- Sunt orb ca o cârtiță.
‎Ochelarii nu-s ai mei. ‎I-am găsit într-un autobuz.
‎- Nu m-ajută. ‎- Da.
‎Stau pe lângă casă. Mă piș la zece minute. ‎Am prostata cât un pepene.
‎Asta e cea mai mică grijă a mea, ‎sincer să fiu.
‎În fine, unde rămăsesem?
‎Sora mea locuiește în Australia. ‎Mă întrebam de ce mă ignoră.
‎- Îi scriai, și ea... ‎- Nu-mi răspundea.
‎- Dar le puneai acolo? ‎- Da.
‎- Nu sunt pe e-mail.
‎Am primit somații de plată ‎de la gaze și electricitate.
‎Le-am zis că am plătit și că pot dovedi. ‎Și le-am scris iar.
‎Am pus-o aici, ‎cu celelalte și cu tot căcatul!
‎De unde credeai că miroase? ‎Nu te-ai prins?
‎- Credeam că de la mine. ‎- De la tine?
‎Casa mea miroase asemănător.
‎- N-am pentru cine să fiu igienic. ‎- Nu?
‎Nu. Care-i rostul, ‎dacă n-am pentru cine să mă spăl?
‎- Pentru tine? ‎- N-are niciun rost.
‎Nimic n-are niciun rost, nu?
‎Nu știu unde au dus scrisorile.
‎Unde duc căcatul? Cred că-l îngroapă, nu?
‎Acolo vom ajunge toți, nu-i așa?
‎Suntem toți un viitor căcat.
‎- N-am deloc o părere bună despre mine. ‎- Înțeleg.
‎De asta n-am avut nicio relație.
‎N-ai avut niciodată o relație?
‎Știam că, dacă aș avea,
‎ea va găsi pe cineva mai bun decât mine.
‎Mult mai bun ca mine. Și m-ar părăsi.
‎Bine, haide! Care-i abordarea ta? ‎Ce-ai de gând?
‎N-am nicio abordare.
‎Ți-ai expediat scrisorile...
‎într-o cutie de căcat timp de un an. ‎Cam asta e tot.
‎Da, dar povestea are și o morală, nu?
‎Să ai grijă unde îți expediezi scrisorile.
‎- Fă o poză. ‎- Da.
‎Hai! Vreau să mă piș.
‎- În regulă. ‎- Hai!
‎- Stai așa. Gata? ‎- Perfect.
‎În regulă.
‎- Ce specimen... ‎- Da.
‎- E deprimant, nu? ‎- Da.
‎Imaginează-ți să n-ai nicio relație ‎de teamă că se va termina.
‎O relație e ca viața.
‎Întocmai.
‎Eu am avut o viață bună.
‎- Nu s-a terminat. ‎- Știu.
‎Știu.
‎Se pișă unde îi vine, ca un câine.
‎Pișarea asta a fost apogeul zilei lui.
‎Mă duc să-l vizitez pe tata.
‎Bine. Mă duc...
‎- Pe mai târziu! ‎- Salut!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Te simți bine? ‎- Da.
‎El e bine? Pare puțin…
‎A avut momente bune și mai puțin bune.
‎Dar azi-dimineață erai vioi, nu?
‎A zis că Simon e căcănar.
‎Da?
‎Știam c-o să-ți placă.
‎Așa te vreau!
‎În fine, trebuie să plec...
‎Diseară merg la un spectacol de revistă, ‎dacă vrei...
‎- Muncesc. Îmi pare rău. ‎- Bine.
‎Nu e mare lucru.
‎Dacă vrei să vorbim, ‎dă-mi un telefon sau un mesaj.
‎- Bine. ‎- În regulă.
‎Pe curând!
‎Vrei să te întinzi, tată?
‎- Da. ‎- Da? Haide!
‎- Hai! ‎- Da.
‎Știu că nu e ceva definitiv,
‎dar Jill o să vină cu mine la spectacol.
‎- Ce spectacol? ‎- O reprezentație cu artiști locali.
‎Da?
‎Cu păsărici dramatice din belșug?
‎Nu cred.
‎E mai degrabă…
‎cu localnici care cântă.
‎E și o poetă feministă.
‎Feministele!
‎Lesbienele mă fac să râd. ‎Folosesc vibratoare și chestii, nu?
‎- Da? ‎- Da.
‎Scuze, dar îți place cocarul sau nu? ‎Mă cam derutezi, dragă.
‎Hotărăște-te dracului odată! Înțelegi?
‎Da.
‎- Sigur? ‎- Da.
‎Bine punctat.
‎A trebuit s-o refuz pe pupăza de la birou.
‎Era un pic prea insistentă. ‎Așa că i-am zis: „Nu.
‎Fă pași, drăguță.”
‎- Înțelept. ‎- Da.
‎Nu te căca unde mănânci.
‎Așa ziceam și eu.
‎Oricum, e disponibilă, ‎dacă ai chef de-o clanță.
‎Bine.
‎Ce ciudat să dau de tine aici...
‎- Toate bune? ‎- Da.
‎Încă scriu despre lucruri penibile ‎de care nu-i pasă nimănui,
‎îi supăr pe cei dragi mie, ‎încerc să-mi păstrez slujba
‎și să nu omor pe careva. Tu?
‎Mă bucur să te aud plângându-te de muncă
‎și relații, ca un om normal.
‎Da, presupun că e un progres.
‎Ar trebui să te plătesc.
‎Arunc banii pe psihiatru, ‎asta îmi prinde mult mai bine.
‎Prietenia noastră e mai presus de bani.
‎Te simți singură?
‎Mi-e dor de un singur om.
‎Da. Și mie.
‎Ce e?
‎Vrei să mergi la spectacol diseară?
‎Nu cred. Nu prea mai ies afară.
‎Nu e afară. E mai puțin afară decât aici!
‎Și trebuie doar să stai jos ‎și să te uiți la ceva, ca aici.
‎Va fi distractiv..
‎Haide!
‎- Bine. ‎- Da?
‎O să trec.
‎Excelent.
‎Vă mulțumesc tuturor că m-ați primit.
‎Bună! Vrei să mergi ‎la un spectacol diseară?
‎Ce e?
‎Ceva groaznic, probabil.
‎Dar unii dintre noi merg.
‎Poate fi distractiv. ‎Mă gândeam că ai vrea.
‎Bineînțeles, de ce nu?
‎Grozav. E la centrul comunitar, la 19:30.
‎Ajungem mai devreme ‎să bem ceva, dacă vrei.
‎Trebuie să port costum?
‎Nu e serată elegantă. ‎Ce ai purta ca să vizitezi un ospiciu?
‎Dar fii prezentabil.
‎- Prezentabil? ‎- Adică îngrijit.
‎Bine.
‎- Excelent. ‎- Pe mai târziu!
‎Bine.
‎- Uite-l! ‎- Ce faci?
‎Fac extensii.
‎Ești la birou.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Exersezi? ‎- Fac extensii.
‎Hai să mergem la centrul comunitar!
‎De te-ar vedea tatăl tău acum...
‎Ce s-a întâmplat? E mort?
‎Nu, ne-a părăsit.
‎James l-a scos din minți.
‎Eram greu de stăvilit, nu?
‎La început, am crezut că are probleme.
‎L-a consultat doctorul școlii.
‎- Credeau că sunt nebun. ‎- Sau înapoiat.
‎Da, eram groaznic la toate materiile.
‎Mă interesa mai mult ‎să fac lumea să se distreze.
‎- Și nu era nimic în neregulă? ‎- Nu, nu-s dus cu pluta.
‎Sunt supraponderal și hiperactiv.
‎E enervant, atât.
‎Tăică-su a zis: „Ori el, ori eu.
‎Unul dintre noi trebuie să plece.”
‎L-ai ales pe el?
‎Nu. L-am ales pe taică-su. ‎Dar când i-am zis lui să plece,
‎a făcut o criză și-a zis că se sinucide.
‎Da.
‎Am găsit pe cineva mai bun acum.
‎Să mergem.
‎Da. Am multe de făcut. ‎Și mi-e foame de mor.
‎Nu mânca prea mult. Mereu faci asta.
‎Te agiți prea tare înainte de dans...
‎Dacă mergeți să mâncați, vin și eu.
‎Pa!
‎Așteptați!
‎Bine.
‎O să plec și eu.
‎Trebuie să mă pregătesc pentru diseară.
‎Am o întâlnire.
‎Așadar...
‎- Pe mai târziu! ‎- Pa!
‎La revedere!
‎Ești entuziasmată pentru diseară?
‎E muncă, nu?
‎Da...
‎dar poate fi distractiv.
‎Da.
‎Râdem de James că locuiește cu mama lui,
‎dar și eu stau cu mama ‎și sunt cu zece ani mai mare.
‎Toată lumea vine cu cineva.
‎Eu nu.
‎- Scuze. ‎- Nu, adică…
‎nu ești singura. Nu e mare lucru.
‎Nu e nicio grabă.
‎Nu-ți plânge de milă.
‎Devii dependentă de asta.
‎Eu cred că sunt.
‎Dependent de suferință.
‎E ceva ce cunosc și pricep. Înțelegi?
‎Dacă ceva merge bine ‎sau se întrezărește speranța, devin năuc.
‎Și când totul se face praf din nou, ‎îmi zic: „Era de așteptat.
‎Acum mă pot îmbăta așteptând moartea.”
‎Când îți găsești un băiat,
‎dansează cu el când vrea.
‎Aș vrea să fi dansat cu Lisa ‎de câte ori voia.
‎Dar fie mi-era rușine, fie lene.
‎Ce n-aș da pentru cinci minute ‎cu ea acum...
‎S-o țin în brațe și să ne mișcăm aiurea.
‎Vezi?
‎Ne-am întors la normalitate. ‎Plângem amândoi.
‎- Bravo! ‎- Da.
‎Vei fi bine.
‎- Imediat. ‎- Mai vrei o halbă?
‎De-abia am băut din asta.
‎Salutare! El e partenerul meu.
‎A fost din scurt.
‎E om de afaceri. Ai un Rolls Royce, nu?
‎- La mâna a doua. ‎- Tot Rolls Royce e. Om de succes.
‎Da, am făcut o avere din gunoaie.
‎Nu spune gunoaie.
‎- Hai să intrăm! ‎- Da.
‎- Tu ești poștașul meu. ‎- Da.
‎- Tu ești ăla de n-aruncă nimic? ‎- Da.
‎Ești prostituată! Te cunosc.
‎Lucrătoare sexuală.
‎Da, te-am văzut la garaje.
‎Dar nu-mi permit așa ceva în veci.
‎Nu.
‎Așa că mă distrez solo. ‎Mi-am băgat singur cocaru-n cur.
‎Cum faci asta?
‎Acum e interesat!
‎Secretele meseriei, nu? ‎E în regulă, ești prieten.
‎Practic, mi-l îndes când e flasc
‎și aștept să se întărească.
‎E singura cale, sincer să fiu.
‎Cred că ești prea sincer.
‎Mulțumesc.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎În regulă, liniștiți-vă, ‎pentru că urmează să începem.
‎Vă rog să primiți cum se cuvine ‎un bărbat căruia îi place să colinde.
‎S-ar putea spune chiar că e un hoinar.
‎Începem!
‎Salutare!
‎Zău așa!
‎Mulțumesc. Așa.
‎Aplauze și pentru Excelența Sa, ‎primarul orașului.
‎Auzi, când rezolvăm cu tomberoanele?
‎Gunoiul mi s-a adunat grămadă
‎și am chestii dubioase aruncate acolo.
‎Haide, am văzut ce aveți în gunoi.
‎În fine, doamnelor și domnilor ‎sau cum preferați.
‎Trebuie să ai grijă mai nou. ‎Nu poți zice nimic.
‎Știți la cine mă refer.
‎Lucrează la șaormerie ‎și arată ca Tony Suprano.
‎Glumesc.
‎Cine e gata ‎pentru‎ Noaptea celor o mie de stele?
‎- Da! ‎- O mie de stele.
‎La primul număr, îi avem pe Elton John
‎și Kiki Dee!
‎Nu chiar, e un duet ‎compus din mamă și fiu.
‎Ceea ce e cam ciudat, ‎dar nu contează asta.
‎În fine... Aplaudați-i cu tot entuziasmul
‎pe June și James!
‎APELEAZĂ TONY
‎Nu-i așa că a fost fabulos? ‎În regulă, doamnelor și domnilor.
‎Unii dintre voi probabil se întreabă ‎ce duhnește așa.
‎Mirosul nu e de la scurgere, ‎nu e de la gunoi,
‎ci e de la următorul număr!
‎Sărmanul are o problemă de igienă gravă.
‎Va face un număr de stand-up.
‎Ceea ce, după cum știm toți, ‎e foarte greu, iar el nu se pricepe.
‎Țineți-i pumnii, da?
‎Aplaudați-l pe Brian Gittins!
‎Nu sunt pe cât de profesionist aș vrea.
‎Dacă aș ajunge cunoscut vreodată,
‎ar putea apărea niște lucruri ‎în tabloide despre mine,
‎așa că simt că trebuie...
‎să înnăbuș totul din fașă.
‎Am făcut o felație.
‎- Domnul e coafor. ‎- O muiță.
‎Directorului adjunct ‎al Clubului de fotbal Tambury.
‎- Mark Dobson. ‎- Ce?
‎Vă promit ‎că nu se va mai întâmpla niciodată.
‎Eram la pământ atunci.
‎Soția mă părăsise pentru Mickey Țiganul.
‎Îl știți pe Mickey Țiganul?
‎Nu? Foarte bine.
‎Stați departe de el.
‎Vă sparge fața cât ați spune pește.
‎Da. Ați înțeles?
‎Cine are chef de glume?
‎Nu uita că sunt și copii aici.
‎Salut, băiete! Cum te cheamă?
‎- George. ‎- George?
‎Frumos nume, George.
‎- Câți ani ai? ‎- Nouă.
‎Am o glumiță pentru tine.
‎Ce e mai rău ‎decât să ai furnici în chiloți?
‎Nu știu.
‎Să-l ai pe Michael Jackson.
‎N-ai vrea să-ți scormonească ‎prin chiloți, nu?
‎Cioc-cioc!
‎Cine e acolo?
‎Fosta mea soție.
‎Să te fut în gură, ‎târfă jegoasă și împuțită!
‎O să mă opresc aici.
‎Nu sunt în dispoziția potrivită...
‎Mersi că m-ați ascultat.
‎Și...
‎Ce naiba a fost asta?
‎Doamne, ce dezgustător! ‎Felații în fața primarului.
‎Absolut infect.
‎Scuze, doamnelor și domnilor, ‎domnule primar.
‎Rezolvați cu tomberoanele!
‎Așa, gata. Acum ne-am revenit. În regulă.
‎N-o să vii cu mine pe scenă.
‎- Ba da. ‎- E timpul pentru puțină poezie.
‎- Vă place poezia? ‎- Nici vorbă!
‎Vă rog să o aplaudați ‎pe încântătoarea Rebecca!
‎Eu sunt Rebecca.
‎Voi recita câteva poezii ‎de-ale mele în seara asta.
‎Sper să vă placă.
‎- Mi se face rău. ‎- Hai că n-ai nimic!
‎„Dumnezeu e femeie.
‎Regatul ei e viața.
‎Ea e natura, îngrijitoarea, ‎războinica, soția.
‎Te-a zămislit într-însa,
‎singură și altruistă.
‎Și-a dat trupul ca să viețuiești.
‎Creatoare atotputernică,
‎plăsmuitoarea fiecărui suflet,
‎așteaptă într-o cămară strâmtă
‎propriul Big Bang.”
‎Fir-ai să fii de căcănar umflat!
‎- Ce grobian! ‎- Te-ai bășit?
‎Nu vorbi așa cu el.
‎I-am spus să nu se abțină niciodată, ‎îi face rău.
‎- S-a bășit! ‎- Nepoliticos!
‎Ți-am zis să nu stai acolo! Dumnezeule!
‎- Pute a closet aici! ‎- Gata, ea pleacă.
‎Hai, preia controlul!
‎- Dansează. ‎- Hai, James!
‎Fă spectacol!
‎- Cred că a făcut pe el! ‎- Mama mă-sii!
‎EMMA: SUNĂ-MĂ, TE ROG.
‎Bună!
‎Ce faci?
‎Tony...
‎Îmi pare rău, tatăl tău a murit.
‎Bine.
‎Vin acolo.
‎Bine.
‎Bine. Pa!
‎- Hei... ‎- Bună!
‎Îmi pare foarte rău.
‎- S-a dus în somn? ‎- Da... și-a dat duhul, pur și simplu.
‎Nu-l sun pe Matt în seara asta, ‎îi spun mâine.
‎- Faci tu actele? ‎- Da.
‎- Da? ‎- Ne ocupăm noi.
‎- Am nevoie de certificatul de naștere... ‎- Bine.
‎și alte câteva lucruri.
‎A fost un om bun.
‎A fost…
‎A fost binevoitor, nu?
‎Da.
‎Și blând...
‎Nu m-a lovit niciodată
‎când eram copil,
‎oricât de obraznic eram.
‎Mama-mi zicea: „Lasă că vine taică-tu!”
‎Iar el venea acasă,
‎zâmbea și-mi zicea: „Salut, băiete!”
‎Iar mama îi zicea c-am fost rău.
‎Iar el...
‎„Mă dezamăgești, fiule.”
‎Asta mă omora.
‎Alți copii spuneau ‎că și-o luau cu cureaua,
‎dar eu eram mult mai afectat ‎când îmi spunea că e dezamăgit.
‎Mereu am vrut...
‎să nu-l dezamăgesc.
‎L-am supărat stând ursuz aici?
‎Nu. Doamne, nu!
‎Îi plăcea când erai aici.
‎Am avut multe pe cap. Încă am.
‎N-aș vrea să cred că l-am supărat.
‎Unii dintre rezidenți sunt vizitați ‎săptămânal, poate.
‎Nu cred că știu vreun fiu ‎care să-și fi vizitat tatăl zilnic.
‎Chiar și când el însuși suferea.
‎M-am gândit că nu crezi că-mi pasă, ‎dar mereu mi-a păsat.
‎N-am crezut niciodată asta.
‎Doar că te mai necăjeam uneori.
‎Probabil că meritam asta.
‎Ba nu ai meritat.
‎Dar trebuia să-ți atrag atenția cumva, nu?
‎Și a funcționat.
‎Mă rog... puțin.
‎Ba nu.
‎Îmi atrăseseși atenția deja.
‎Din prima secundă când te-am văzut.
‎Dar înțelegi...
‎Da.
‎Vrei să rămâi puțin cu el?
‎Da.
‎Dar și cu tine.
‎Pentru mine?
‎Mulțumesc.
‎Ești o fetiță foarte isteață!
‎O să jucați cărți ‎și-o să beți toată noaptea?
‎- Da. ‎- Și eu ce-o să fac?
‎- Știi ce ai de făcut. ‎- Ce?
‎O ne faci câte un sendviș...
‎- ...și cartofi prăjiți. ‎- Ai grijă!
‎- Foarte amuzant! ‎- Tu ce zici, Brandy?
‎Să arunc cinciarul sau treiarul? ‎Ce părere ai?
‎- Uite! ‎- Da, arunc treiarul.
‎- Îi place să stea acolo. ‎- Așa. În regulă.
‎- Ce crezi? ‎- E plictisită!
‎La fel de plictisită ca mine!
‎Te iubește, Ray.