PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Ploužák, pojď. - Ne.
- Jo. - Na Lionela Richieho netančím.
- Proč ne? - Proto. Chlapský pravidlo.
Nudný pravidlo!
Smím prosit?
- Ano! Díky, Rayi. - Vida ho.
Vypadá to, klepu na dřevo,
že se s Jill zase dáme dohromady.
Takže to byl jen výkyv.
Tak se mi ulevilo. Cítím se tak…
Jsem prostě šťastný.
Tak to se máš.
Díky.
- Jsi v pořádku? - Vlastně ne.
Mám dost.
Už mě to sere.
Lidi celý den fňukají, přenáší se to na mě a stahuje mě to ke dnu.
Někdy mám chuť říct: „Drž klapačku, ty ukňouraná srágoro.“
Brzy to zabalím.
S Krysou a Pedoušem rozjedem podcast, lidi zaplatí.
Lepší než tyhle sračky.
O čem ten podcast bude?
Rady pro muže.
- Jo. - Jak mít kurva koule.
Odboj proti těmhle zženštilým žvástům.
Něco ti povím, Matte.
Alfa samci…
zachraňujou národy.
To je fakt.
Jo.
Co bysme dělali dneska, kdyby nás napadl Hitler?
Dali mu pusu a objali ho?
Pohladili ho po vlasech?
- Ne… - Ne.
Ohnuli ho…
opíchali do tý jeho nacistický prdele,
znásilnili, až z toho hodí šavli,
ufikli kulky a narvali mu je do tý jeho skopčácký tlamy
a lifrovali ho zpátky do rajchu.
Bezva. Díky moc za pomoc.
Máš nějakého kolegu, s nímž si můžeš promluvit?
O čem?
Že chceš znásilnit Hitlera.
Každej, kdo nechce znásilnit Hitlera, je hulibrk.
Já půjdu.
Třeba se někdy uvidíme.
Ahoj.
Zmíníš se v recenzi o mé nehodě?
Myslí tím, jak se posral na pódiu.
Vím, co myslel, Briane.
Protože, prosím…
nedělej to.
Už tak jsem všem pro smích.
- Nejsi pro smích. - Ale jsem pro smích.
Nezmíním to. Napíšu: „Všichni se dobře bavili.“
Napíšeš, že se diváci nesmáli mým fórům?
Bylo to tak.
Klasika, ne? Nervy pochodujou,
nevíš, co děláš…
Zamlžení mysli.
Asi jsem dostal trochu trému.
Zapomněl jsem nejlepší fóry.
Které vtipy jsi zapomněl?
Co dostaneš, když zkřížíš mou bejvalku s Buzzem Aldrinem?
Astronauta, co šuká cikány.
Jo… ten byl dobrej.
Musím psát dál…
- Máš se? - Táta včera umřel.
To ne…
Řekni jim to. Ať se mnou o tom nemluví…
soucit mi přitěžuje.
Jo. Můžu něco udělat? Pomoct s pohřbem?
Asi ani není s čím, upřímně.
Měl jenom mě.
Žádná závěť,
protože měl kulový.
Není s kým se hádat. Proto bývají pohřby noční můra.
Deset příbuzných s debilními nápady.
„On by to tak chtěl.“
Je jedno, co by chtěl. Je mrtvej.
Chceš to ty, abys měl nějaké zásluhy.
Žádný takový. Rozhoduju já.
Vyberu den, co vyhovuje mně.
Možná ani nedorazím. Zaplatil jsem.
Je mrtvý.
Pěkná řeč.
Byl to můj táta.
Napiju se na něj.
Tvůj táta byl skvělý člověk.
A máš pravdu, neměl toho moc, ale byl šťastný.
Měl mámu.
V tom bylo to tajemství.
Jako malý jsem to nechápal.
Neměli jsme peníze, ale byl vždycky tak pozitivní.
Nechápal jsem to, než jsem potkal Lisu.
Ale je to všechno.
Být zamilovaný.
Nic jiného nepotřebuješ.
Když odejdou, uvědomíš si to o to víc.
- Žádné objímání. - Jo. Jasně.
Rozešlu oběžník: „Žádné objímání.“
Dobře.
- Jdu do ústavu. - Jo.
Cos říkal na revue?
Jo, paráda.
Fakt vtipný.
Taky jsi byl skvělý, Jamesi. Dobrá práce.
Všichni poslouchejte.
Tonymu včera umřel táta,
ale nechce se o tom s nikým bavit.
Chce se s tím nějak vyrovnat sám.
Soucit moc nezvládá.
Takže žádné objímání.
A tak.
Tak jo.
Pokračujte v práci.
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
Jeho osobní věci.
Oblečení většinou dáváme do charity.
Jasně.
Teď už sem asi nebudu chodit každý den.
Ne. Jasně.
- Ne, chci říct… - Já vím.
Rád bych… tě vídal.
Ale… Vím, že toho je hodně a…
Vím, že na mě spěcháš, abych…
- Nikam nespěchám! - Myslím… ty víš.
No nic. Prostě teď máš Simona.
Nemám Simona.
Mám jen společnost, nic víc.
Ne?
- Víš přece, co k tobě cítím. - Vím.
- Ale nemáš zájem. - Mám.
Ale proč nemůžeme pokračovat takhle?
Vidíme se pořád. Je to skvělé.
Máme se rádi.
Musí to mít název? Co pokračovat…
nic se nezmění.
Na Hromnice…
Možná nechci Hromnice…
Já vím.
Tak jo.
Děkuju.
Tak zatím.
To jsem já.
Ahoj, kámo.
- Máš se? - A ty?
Jo.
- S tvým tátou je mi to líto. - Dík.
Co to je?
Prášky na spaní.
Proč?
Abych líp spal.
Vážně?
Jo, já jen…
Proč jsou tady?
Nemusím vstávat, abych se zabil.
Tony, vážně.
Co? Jo, byla doba, kdy…
Klidně je odnes, ale kdybych si chtěl něco udělat,
mám v kuchyni nože,
můžu se oběsit ve skříni na pásku.
- Proč furt takhle uvažuješ? - Neuvažuju.
Ne furt.
Přišlas mě sekýrovat?
Ne, přišla jsem se…
podívat, jak ti je.
Jak to jde s pošťákem?
Řekni, že jsi v pořádku.
Jsem v pohodě.
Jak to jde s pošťákem?
Jo… Vtipnej chlap.
Hezký popis.
Mám jen strach, že mě dožene moje minulost,
a on se s tím nesrovná.
Netrap se minulostí.
Ale budoucností.
Mě trápí tvoje budoucnost.
Někdy mi připomínáš Lisu.
Všichni museli být v pořádku, až pak mohla i ona.
V noci, v posteli…
řekla:
„Dobrou.“
A občas jsem neodpověděl, abych ji vytočil.
A ona: „Řekni to! Musíš to říct, jinak neusnu.“
A já: „Proč, neblbni.“ „Řekni to!“
A musel jsem to říct poslední.
Takže jsem nakonec řekl…
„Tak dobrou.“
Pak mohla spát.
OBÁLKY S HNĚDÝM PRUHEM
Dáš si čaj?
Ne, dobrý.
Panebože, kdo umřel?
Včera umřel Tonyho táta.
Ale ne.
Ne, ale ne…
Je mi to tak líto.
Nedostala oběžník.
Díky, Kath.
Měl hezký a dlouhý život.
Pokračujte, lidi.
Přišel tip,
ale zvládnu to sám, bez obav.
Jsem v pohodě.
Lidi, jsem v pohodě.
Upřímně, ztratil jsem ho už před pár lety,
tak jsem si zvykl.
Není to jako s Lisou, je to přirozený řád věcí.
Samozřejmě mi bude chybět,
vlastně víc, než kdyby to bylo náhlé.
Když onemocněl, vídal jsem ho každý den.
Předtím jednou za měsíc.
Život jde dál. Takže…
zpátky k normálu.
Jo.
Vypadáš smutně.
Dobrá práce.
Jaký tip?
Padesátiletý muž se identifikuje jako osmiletá školačka.
To je slovo do pranice!
A Tracy,
co vy si o tom myslíte?
- Je to přece absurdní. - Není.
Je. Je to trapný. Je to kravina.
Jsem trans, se s tím smiř.
Nejsi, jen ses zhroutil.
Transfobní.
- Nejsem transfobní, nejsi trans. - Jsem.
S trans lidmi nemám problém. S pravými.
Je mi ukradený, jakýho lidi jsou nebo chtějí být pohlaví,
jak se chtějí jmenovat, co nosí, jestli chtějí pinďoura, nebo pipku.
To je mi ukradený.
Ale ty nejsi trans, ty ses sesypal.
- Identifikuju se jako osmiletá holka. - Ale nejsi osmiletá holka.
Jsi to, s čím se identifikuješ.
Tohle mi dělá furt.
Viděl dokument o chronické únavě. Trpěl tím rok.
To byla noční můra!
- Ta věčná únava. Nemohla jsem do práce. - Kecy.
Ta nemoc se pojí s velkým nepochopením a cynismem.
Jo, a tys ji neměl, ty debile.
Ten cvok si loni myslel, že chytl Downův syndrom.
Bylo mi sedm!
Mně jebne.
Je ti 50, jsi instalatér z Sheffieldu. Jmenuješ se Dennis, ty vole.
- Denisa. - Nebudu ti říkat Deniso.
Prostě transfobní. Kdybys mě milovala, dáš to.
Miluju tě. A brala jsem si Dennise Charltona.
A pokud se tak už nejmenuješ, pak nejsme manželé.
Jasně. Jednou provždy…
Identifikuju se jako osmiletá Denisa.
Tudíž jsem osmiletá holka.
To řekni svýmu ptákovi a kulkám.
Každý ví, co máš v kalhotkách, a jestli jsi holka,
tak řezníkovi kradeš klobásy.
- Co je? - Zlato, jsou z místních novin.
Píšou o nás.
Tati!
Budem si hrát s panenkama?
Fotku.
- Jasně. - Jo.
Bude to v novinách?
Asi jo.
Já se zabiju.
Ne, to ne. Nemusíme tě zmiňovat.
Pořád je to táta.
Jak asi, když je osmiletá holka?
Oba víme, že není.
Je to tvůj táta. A bude ti chybět, až tu nebude.
- Mně táta umřel včera. - Fakt?
Jo. Chybí mi.
A jsem starej.
- Máš ho ráda, ne? - Jo.
Jistě. Je to tvůj táta.
Občas mu to připomeň. Ale…
jednou se tomu oba zasmějete.
- Kdy? - Nevím.
Až mu bude 12?
Měj se.
Chudák holka.
Žena nebyla nadšená.
Já vím, ale sesypal se, ne?
- Myslíš? - Jak to myslíš?
Nevěříš, že je prostě trans?
Nevím. Jak říkám, jsem starej.
- Třeba je trans a zhroutil se. - Jo. Dneska je možný všechno.
- Existujou ještě transvestiti? - Jak to myslíš?
Dneska jsou lidi transgender nebo genderově fluidní…
Takže chlap může říct: „Identifikuju se jako chlap. Nebo ženská.“
A to je prostě jejich pohlaví.
- Jo. - No a před lety…
jsi měl transsexuály,
co se nechali operovat, aby z nich byla ženská.
A pak byli transvestiti,
chlapi, co se občas rádi převlíkli za ženskou.
Ty už se dneska moc nevidí.
Ale byli jako tenhle.
Neměli ty řeči, že se považujou za ženskou.
Pak byli mladí, co byli trochu androgynní,
líčili se a tak, ale pak z toho vyrostli.
- O co ti jde? - Je to teď až moc vážný.
Nikdo už se neoblíká jako ženská pro srandu.
Fajn. Tak legrační to zase nebylo.
Umřel mi táta.
Tony…
- To je mi moc líto. - Dík.
Jsem ráda, žes ho vídal tak často.
Jsi hodný syn.
Přestaň.
Líbí se mi,
žes o mně řekla něco hezkého.
- Víš totiž, že teď přijde pocit viny. - Ne.
Jsi hodný kluk.
Ahoj.
Roxy tu není.
Pohled.
„S tátou je mi to líto. Pat.“
- Díky. - Kámo.
To není kvůli smrti táty.
Těžko přijímám laskavost.
Teda vůči mně.
Nevěřím, že si ji zasloužím.
A promiň, že jsem se choval jak kretén a mlátil kolem sebe.
Kretén?
To nebylo škádlení?
Aspoň jsi mě neignoroval. Jako většina.
Jednou jsi mi poslal pohled.
A dal mě dohromady se šlapkou.
Sexuální pracovnicí.
Možná manželkou.
Ty jsou nejlepší.
Měj se.
Hodná holka.
Dnes se tu setkáváme, abychom uctili život Raye Johnsona
a vyjádřili mu lásku a obdiv.
Také abychom přinesli útěchu
příbuzným a přátelům, kteří přišli a truchlí.
Dnešek je i dnem vzpomínek.
Já Raye dobře neznal,
ale znal ho jeho milovaný syn Tony,
který se s vámi podělí o pár osobních vzpomínek. Tony.
Táta se narodil v roce 1939.
Říkával…
že byl tak ošklivé mimino, že Hitler vyhlásil válku.
Byl to nenáročný člověk.
Dalo by se říct, že neměl velké ambice, tvrdě pracoval,
rád se napil,
zamiloval se, oženil a měl dítě.
Udělal všechno, aby zajistil rodinu.
A žil obyčejný život. Asi.
Když máma umřela,
miloval ji nade vše. Nikdy jsem neviděl…
tak krásný pár.
Tam se asi ve mně zrodil ten krásný sen,
že můžete potkat dokonale spřízněnou duši
na téhle planetě s osmi miliardami lidí.
Každopádně,
když máma umřela, zlomilo ho to.
Ale i s tím se popral sám.
Byl ze staré školy.
To, že jsi nešťastný, neznamená, že to musíš přenést na ostatní.
Což byl opak mého přístupu.
Zvládal to.
Až už pak nemohl.
A pak mu pomohla Emma.
Díky, že ses o něj starala.
Měl… tě moc rád.
Chápu proč.
Děkuju. Díky, že jste přišel. Díky.
Na shledanou. Díky.
Jo, dobrý. Díky, že jste přišli.
Díky. Brzy se uvidíme.
Ahoj. Díky, chlape. Díky, žes přišla, Kath.
Takže?
No… Vídám tě každý den.
Je to krásné. Krásný pocit.
Proč to tak nemůže pokračovat až do smrti?
Jo. Na Hromnice o den více.
Nemusí to tak být navždycky. Zlepšuju se.
Možná jednou ztratím pocit…
že jsem nevěrný své ženě, ale…
Jen nedokážu slíbit…
Víš… Tohle je skvělý, ale…
Nic víc být nemůže.
Chápeš?
Ještě jednou upřímnou soustrast.
Ahoj.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Ty…
Díky za všechno.
- Sedí tu někdo? - Ne.
Musel jsem si na chvíli sednout.
Už nevydržím dlouho chodit.
Všechno mě rozbolí.
Nezdržím se.
Seďte, jak dlouho chcete.
Váš manžel?
Ano.
Před časem jsem ztratil manželku.
Ještě jsem to nepřekonal.
Vím, není na tom nic zvláštního.
Asi to máte stejně?
Ano.
„Vše, co vím o životě, se dá shrnout do tří slov:
Život jde dál.“
Robert Frost.
- Ano! - Báječné.
Ano.
Život jde dál.
Je o něco horší…
ale co naděláte.
Dobrou noc, krasavče.
Odpověz.
Musíš to říct, jinak neusnu.
Dobrou noc.
Tys to řekl?
Jo.
Fajn. Teď můžu spát.
Ahoj.
Beru Hromnice.