A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
- Lassú, gyere! - Nem!
Nem táncolok Lionel Richie-re.
Miért nem?
Ez egy olyan pasis szabály.
Unalmas szabály!
Megtisztelnél?
- Tessék! - Igen! Köszönöm, Ray!
Úgy tűnik, és lekopogom,
hogy újrakezdjük Jill-lel.
Csak egy kis megingás volt.
Nagy kő esett le a szívemről. Annyira...
boldognak érzem magam.
Jó neked!
Kösz!
- Jól vagy? - Igazából nem vagyok jól.
Besokalltam.
Elegem van a sok szarból.
Egész nap mások rinyálását hallgatom, engem is lehúznak.
Legszívesebben néha azt mondanám: „Pofa be, te rinyálós ribanc!”
Nem bírom már sokáig.
Pedóékkal nyomathatnánk fizetős podcastot.
Jobb, mint ez a sok baromság.
Miről podcastolnátok?
Tanácsokról férfiaknak.
- Értem. - Hogy legyenek tökösek.
Visszaszorítani a szaros rinyagépeket.
Hadd mondjak valamit, Matt!
Az alfahímek... nemzeteket mentenek.
Ez tény.
Igen.
Mit tennénk, ha Hitler most szállna meg minket?
Megpuszilnánk és megölelnénk?
Megsimogatnánk a buksiját?
- Én nem... - Nem.
Behajoltatnánk...
és megdugnánk a náci seggét,
megerőszakolnánk a szarjáratán keresztül, míg ki nem hányja a belét,
levágnánk a tökeit, és betömnénk a kurva náci szájába,
és visszaküldenénk kolbászországba.
Remek. Kösz a segítséget!
Vannak terapeuta barátaid, akikkel beszélhetnél?
Miről?
Hogy meg akarod erőszakolni Hitlert.
Aki nem akarja megerőszakolni, az mind kibaszott köcsög.
Oké, én léptem.
Akkor majd találkozunk!
Szia!
Megemlíted a balesetem is a cikkben?
Arra gondol, hogy összeszarta magát.
Gondoltam, hogy így értette, Brian.
Mert kérlek...
ne tedd!
Már így is nevetség tárgya vagyok.
- Nem vagy az. - De az vagyok.
Nem. Annyit írok, hogy mindenki jól szórakozott.
Rendben.
És azt megírod, hogy lebőgtem, vagy...
Mert lebőgtem.
Tipikus. Elhagy a bátorságod, összezavarodsz, teljesen szétszórt leszel.
Teljes homály.
Azt hiszem, lámpalázam volt.
Elfelejtettem a legjobb vicceimet.
Melyik vicceidet?
Mit kapsz, ha keresztezed a volt feleségemet Buzz Aldrinnal?
Egy űrhajóst, aki cigányokkal dug.
Igen... ez jó volt.
Akkor írom is tovább.
- Jól vagy? - Apa meghalt tegnap.
Jaj, haver!
Szólj mindenkinek! Mondd, hogy ne hozzák szóba nekem, mert attól csak rosszabb.
Oké. Tudok segíteni valamiben? Esetleg a temetésben?
Nem hinném, hogy sok elintéznivalóm lenne. Csak én voltam neki.
Nincs végrendelet, hiszen lószarja sem volt.
Nem kell vitatkozni. Mert a legrosszabb a temetésekben,
hogy a fél család bedobja a hülye ötleteit.
„Ő is ezt akarná.”
Nem számít, mit akarna. Mert halott.
Inkább ők akarják, hogy elmondhassák, segítettek.
Most ilyen nem lesz. Én csinálok mindent.
Olyan napot választok, ami nekem jó.
Talán el sem megyek. Kifizettem.
Ő meg halott.
Szép gyászbeszéd.
Az apám volt.
Iszom majd rá egyet.
Apád remek ember volt.
Igaz, nem volt sok mindene, de mindig boldog volt.
Ott volt neki anya. Ez volt a titka.
Gyerekként nem értettem.
Sosem volt pénzünk, ő mégis mindig pozitív volt.
Találkoztam Lisával, és megértettem...
ez a legfontosabb.
Szerelmesnek lenni.
Nem is kell más.
Akkor érted meg, mikor már nincsenek ott.
Semmi ölelés!
- Igen. - Persze.
Megírom nekik: „Semmi ölelés!”
Rendben.
- Megyek az otthonba. - Oké.
Hogy tetszett a műsor?
Nagyon jó volt.
Nagyon vicces.
Te is remek voltál, James. Szép munka!
Figyelem, emberek!
Tony apukája meghalt,
de nem akar erről senkivel beszélni.
Csak éli tovább az életét.
Nem viseli jól az együttérzést.
Semmi ölelés...
meg ilyenek.
Oké.
Folytassátok a munkát!
ŐSZI FALEVELEK NYUGDÍJASOTTHON
Ezek a személyes tárgyai.
A ruhákat általában adományboltoknak adjuk.
Persze, rendben.
Most már nem leszek itt minden nap.
Hát, nem.
- Úgy értem... - Tudom.
Szeretnélek látni.
De tudom, hogy sok minden van...
És hogy siettetnéd a dolgokat,
- de... - Nem is!
Nem, úgy értem...
Mindegy, ott van neked Simon.
Nincs „ott nekem” Simon.
Csak kell a társaság.
Nem igaz?
- Tudod, hogy érzek irántad. - Tudom.
- De nem érdekellek. - De,
de nem értem, miért nem maradhat így.
Sokszor találkozunk, ami jó érzés.
Kedveljük egymást. Miért kell nevet adni neki?
Maradjon így, ne változtassunk!
Idétlen időkig.
Talán én azt nem akarom.
Tudom.
Oké.
Köszönöm!
Szia!
Csak én vagyok!
Helló, haver!
- Jól vagy? - És te?
Igen.
- Részvétem! - Köszi!
Mik ezek?
Altató.
Miért?
Hogy tudjak aludni.
Tényleg?
Igen, csak...
Miért vannak itt?
Hogy itt ülve is kinyírhassam magam.
Tony, komolyan...
Mi van? Nézd, volt idő, mikor, tudod...
Elviheted őket, de ha nagyon meg akarom tenni,
ott vannak a kések,
vagy felakaszthatom magam egy kurva övvel.
- Miért jár még ezen az agyad? - Nem jár.
Nem mindig.
Csak csesztetni jöttél át?
Nem, azért...
hogy megnézzem, jól vagy-e.
Mi van a postással?
Mondd, hogy jól vagy!
Jól vagyok.
Mi van a postással?
Hát... vicces pasi.
Szépen jellemezted.
Csak aggódom, hogy utolér a múltam, és nem tud majd megbirkózni vele.
Ne aggódj a múltadon!
Aggódj a jövőd miatt!
Inkább a tiéd miatt aggódom.
Néha Lisára emlékeztetsz.
Mindig másokat helyezett maga elé.
Éjjel, az ágyban,
azt mondta:
„Jó éjt!”
Néha nem szóltam semmit, hogy felidegesítsem.
Mire ő azt mondta, mondjam ki, vagy nem tud aludni.
Én meg: „Ez hülyeség!” Mire ő: „Mondd!” Utoljára kellett mondanom.
Végül én is azt mondtam neki...
hogy jó éjt!
Így tudott elaludni.
Kérsz teát?
Nem, köszi!
Meghalt valaki?
Tony apja meghalt tegnap este.
Jaj, ne!
De kérlek, ne...
Annyira sajnálom!
Nem kapta meg az üzit.
Kösz, Kath!
Szép kort ért meg.
Folytassátok, emberek!
Jött egy meló,
de elintézem egyedül, ne aggódj!
Jól vagyok.
Nézzétek, jól vagyok.
Őszintén szólva már pár éve elvesztettem,
volt időm hozzászokni.
Nem olyan, mint Lisával. Ez a természet rendje.
Igen, hiányzik,
jobban, mintha hirtelen történt volna.
Mikor beteg lett, minden nap találkoztunk. A betegség előtt csak havonta egyszer.
Az élet megy tovább.
Térjünk vissza!
Oké.
Szomorúnak tűntél.
Szép munka!
Mi a sztori?
„Ötvenéves férfi, aki nyolcéves kislánynak hiszi magát.”
Végre valami!
És Tracy,
mi a véleménye erről?
- Rohadtul nevetséges. - Nem az.
De az, nagyon ciki. Baromság az egész.
Transz vagyok, törődj bele!
- Nem, idegösszeroppanásod van. - Transzfóbiás.
- Nem, te nem vagy transz. - De.
Nincs bajom a transzokkal. Akik tényleg azok.
Leszarom, mik akarnak lenni az emberek,
minek hívják magukat, hogy öltözködnek,
megtartják-e, amivel születtek.
Pont leszarom.
Nem vagy transz, kurvára kiborultál.
- Nyolcéves kislánynak érzem magam. - Pedig nem vagy az.
Az vagy, akinek érzed magad.
Mindig ez van. Miután látta a tévében, egy évig krónikus fáradtsága volt.
Kész rémálom volt!
Dolgozni se tudtam.
Baromság volt.
Sok a félreértés és a cinizmus a betegséggel kapcsolatban.
És nem is volt ilyened, te barom!
Tavaly azt hitte, elkapta a Down-szindrómát.
Hétéves voltam!
Azt a kurva!
Egy ötvenéves vízszerelő vagy.
Dennisnek hívnak, basszus.
- Denise-nek. - Nem hívlak Denise-nek.
Transzfóbiás, látják? Ha szeretnél, megbirkóznál vele.
Szeretlek. De Dennis Charlton a férjem.
És ha nem így hívnak, nem vagyunk házasok sem.
Egyszer és mindenkorra...
Denise vagyok, nyolcéves kislány.
Tehát nyolcéves vagyok, és lány.
Mondd a farkadnak, te hülye pöcs!
Tudjuk, mi van a gatyádban. Ha kislány vagy,
akkor a kolbászt a kibaszott hentestől lopod.
- Mi van itt? - Szia!
Írnak rólunk a helyi újságban.
Apa!
Szeretnél később babázni?
Csinálj képet!
- Igen. - Oké.
Benne lesz az újságban?
Igen, azt hiszem.
Szívesen kinyírnám magam!
Dehogyis. Téged nem említünk meg.
Így is az apád.
Hogy lehet az apám egy nyolcéves lány?
Mindketten tudjuk, hogy nem az.
Hanem az apád,
és hiányozni fog, ha majd nem lesz.
- Apám tegnap halt meg. - Tényleg?
Igen. Hiányzik. Pedig én öreg vagyok.
- Szereted, ugye? - Igen.
Persze, hiszen az apád.
Talán néha emlékeztetned kell rá, de...
egy nap majd nevettek ezen.
- Mikor? - Nem tudom.
Mikor 12 lesz.
Szia!
Szegény kölyök!
A neje nem túl boldog.
Csak ki van borulva a fickó.
- Gondolod? - Hogy érted?
Nem hiszed, hogy csak transz?
Nem tudom. Ahogy mondtam, öreg vagyok.
- Lehet, hogy transz, aki kiborult. - Manapság bármi lehetséges.
- Vannak még transzvesztiták? - Hogy érted?
Az emberek mostanában transzneműek, vagy genderfluidak.
Szóval egy pasi mondhatja, hogy ő pasinak vagy nőnek érzi magát,
és onnantól az lesz a nemük.
- Igen. - Nos, évekkel ezelőtt
voltak a transzszexuálisok,
akik rendes bigévé műttették magukat.
És voltak a transzvesztiták,
azok a pasik, akik szerettek néha bigének öltözni.
Őket mostanság nem igazán látni.
Olyanok voltak, mint ez a fickó.
Ők nem csinálták ezt az „igazi nőnek érzem magam” dolgot.
Aztán a fiatalok androgünek lettek,
és divatból sminkeltek, de aztán kinőttek belőle.
- Mire akarsz kilyukadni? - Az egész komolyabb lett.
Már senki sem öltözik bigének poénból.
Jó. Mert sosem volt vicces.
Apa meghalt.
Jaj, Tony!
- Nagyon sajnálom! - Köszi!
Jó, hogy ilyen sokat találkoztatok.
Remek fia voltál.
Ne!
Szeretem, hogy...
mondasz valami jót, mert tudod,
- hogy kezd bűntudatom lenni. - Nem.
Tényleg jó fiú vagy.
Szia!
Roxy nincs itt.
Én csak... Képeslap.
„Részvétem! Pat.”
- Köszi! - Jaj, haver!
Nem az apám halála miatt van.
A kedvességgel van bajom.
Ha felém irányul. Nem hiszem, hogy méltó vagyok rá.
Sajnálom, ha seggfej voltam veled,
ki voltam borulva.
Seggfej?
Azt hittem, ugratsz.
Te legalább nem vettél semmibe. Ahogy mások.
Egyszer képeslapot is küldtél.
És összehoztál egy prostival.
Szexmunkás.
Feleség, talán.
Belőlük lesz a legjobb.
Köszi!
Jó kislány.
Azért gyűltünk ma össze, hogy megemlékezzünk
Ray Johnsonról,
és kifejezzük iránta érzett szeretetünket.
És hogy vigaszt nyújtsunk a gyászoló családnak és a barátoknak.
A mai nap az emlékezésé is.
Én nem igazán ismertem Rayt, de szeretett fia, Tony, igen,
és most megosztja önökkel gondolatait. Tony!
Apa 1939-ben született.
Mindig azt mondta...
olyan csúnya baba volt, hogy Hitler háborút indított.
Igazán laza fickó volt.
Mondhatjuk, hogy nem voltak nagy ambíciói, keményen dolgozott,
szeretett iszogatni,
szerelmes lett, megházasodott, gyereket vállalt,
megtett mindent a családjáért,
és átlagos életet élt, azt hiszem.
Mikor anya meghalt,
akit mindennél jobban szeretett, sosem láttam...
náluk szebb párt.
Azt hiszem, róluk mintáztam az álmom,
hogy egyszer megtalálom a tökéletes lelki társam,
a hét vagy nyolc milliárd ember közül.
Szóval,
anya halála teljesen összetörte.
Azt is egyedül csinálta végig.
Régi vágású volt.
„Azért mert te boldogtalan vagy, még nem kell másokat is azzá tenni.”
Az én hozzáállásom ellentéte.
Elboldogult.
Amíg még tudott.
Aztán jött Emma.
Köszönöm, hogy gondoskodtál róla!
Szeretett téged.
Értem, miért.
Köszönöm! Köszönöm, hogy eljöttek!
Viszlát! Köszi!
Remek. Köszönöm, hogy eljöttetek!
Köszönöm! Szia!
Viszlát! Köszi, haver! Kösz, hogy eljöttél, Kath!
Szóval?
Látni téged minden nap.
Csodás érzés. Imádom.
Miért nem maradhat így, míg meg nem halunk?
Igen. Idétlen időkig.
Talán nem így lesz örökké. Jobban vagyok.
Talán egy nap nem azt érzem,
hogy hűtlen vagyok a feleségemhez, de...
Nem ígérhetem meg.
Imádom ezt az egészet, de...
nem lehet több ennél.
Érted?
Nos, még egyszer részvétem édesapád miatt.
Helló!
- Jól vagy? - Igen.
Te…
Köszönök mindent!
- Ül itt valaki? - Nem.
Le kellett ülnöm egy kicsit.
Nem tudok sokáig talpon lenni. Már mindenem fáj.
Nem maradok sokáig.
Maradjon csak nyugodtan.
Az ott a férje?
Igen.
Nemrég vesztettem el a feleségem.
Még nem léptem túl.
Gondolom, semmi különös nincs ebben.
Maga is ezt érezheti.
Igen.
„Három szóban össze tudom foglalni, amit az életről tanultam:
Minden megy tovább.”
Robert Frost.
- Igen! - Csodálatos.
Igen.
Minden megy tovább.
Nem ugyanúgy...
de ez van.
Jó éjt, gyönyörűm!
Mondd te is!
Mondd, különben nem alszom!
Jó éjt!
Kimondtad?
Igen.
Akkor jó. Már tudok aludni.
Szia!
Jó lesz az Idétlen Időkig.