De får det att se så enkelt ut på tv, eller hur?
-I OS? -Ja.
Ja. Jag tror inte att du kvalar in i år.
-Inte? -Nej.
-Herregud. -Herregud!
-Ja. -Vi åker bara runt.
-Folk tittar. -Inte alls!
-Folk tittar på mig och tänker: "Åh". -Det är mig de tittar på.
"Titta på honom. Han försöker hjälpa, men hon är…"
Han försöker inte hjälpa!
Han skrattar åt henne och filmar! Det är ingen hjälp!
-Hej. -Hej.
-Bakdörren var öppen, så jag gick in. -Bra. Hungrig?
-Ja. -Vart ska vi gå?
-Nåt som går snabbt. Jag börjar kl. 10. -Okej.
Vill du ro någon gång?
-Ro? -Ja.
För skojs skull, i båtdammen?
Båtdammen? Varför?
Jag tänkte att du kanske skulle gilla det.
Inte särskilt.
Vi ses senare!
Kom, Em.
-Morrn. -Morrn.
Är du redo?
Vänta lite.
Läget?
-Va? -Sätt dig.
"Va?" Vad är det för hälsning? Hej.
-Vill du komma… -Nej.
Jag var inte färdig.
Till oss på middag. Ta med dig Emma, vi kan ha parmiddag.
Vi är inget par.
Jag menar bara att vi blir fyra.
Då tar jag med Brian, om det bara är siffror.
Inget är enkelt med dig.
Ta med din platoniska vän Emma. Vi kan ha en trevlig vuxenkväll.
Ärligt talat vore det bra för oss. Mig och Jill.
Det är väl kul med gäster? Vi går inte ut så ofta, och…
Det var nog en del av problemet med vår lilla fnurra.
Vad? Att ni inte hade gäster?
-Nej. Du vet vad jag menar. -Nej.
Okej, lyssna.
Jill tycker att jag inte är äventyrlig. Fattar du det?
Ja.
Men allvarligt.
Det är fånigt. Jag har två regnjackor.
Då är man väl äventyrlig?
Fast hur äventyrligt är det att inte vilja blöta ner håret?
Jag tittar på campingprylar. Jag ska nog köpa stövlar.
Kom igen, kom på middag. Snälla.
Hjälp mig överbevisa henne. Jag är missförstådd.
Var med på Oprah då.
Kan du överbevisa henne utan att jag är med?
Det är ingen stor grej! Ni måste inte stanna.
Kom över med Emma, vi har trevligt, klart slut.
-Ska du inte förvarna Jill? -Nej. Spontan.
Jag ska ringa och säga det nu, annars blir hon stressad.
Hon vill förbereda sig. Vi har sällan stora middagar.
Ät innan ni kommer, så tar vi bara ett par drinkar,
lyssnar på musik, skrattar lite.
Det blir inget skratt.
Klockan 19.30?
-Då är jag inne på andra flaskan vin. -Perfekt. Drick den hos mig.
-Okej. -Ja?
-Okej. Om Emma vill. -Kanon.
Tack.
För helvete.
-Jag hör dig. -Jag vet.
-Vänta tills du har gått ut… -Kom.
Vilken pissdag redan.
VÅRDHEMMET HÖSTLÖVEN
-Hej. -Hej.
Hur går det med din vän, Tony?
Precis så. Vi är bara vänner.
Till och med det är lite stelt ibland.
Vi har inte ens tagit en selfie ihop.
Han är galen som inte ger dig mer uppmärksamhet.
Ja.
Det vore trevligt att dokumentera min 50:e roman.
Femtio? Oj. Hur länge har du skrivit?
Hela livet. Det är det enda jag velat göra.
Jag skrev min första roman när jag var 15, och minst en om året sedan dess.
Wow. Vem är din utgivare?
Jag själv. Jag gör omslaget och allt. Väldigt proffsigt.
Inte ur ekonomisk synpunkt.
Jag har förlorat pengar, men det är en passion.
Jag måste lämna något efter mig. Jag är ogift och har inga barn, så…
Men hur tjänar du pengar?
-Jag är ett medium. -Just det.
Jag läser människors aura, handflator, kristallkulor, teblad, vad som helst.
Men det här är min passion. Romaner.
Och alla handlar om en person?
Ja.
Dr Barnaby Love. Jag kombinerar sjukhusdrama med erotik.
Dr Barnaby Love i Två på dödsbädden.
Varför är det Dr Barnaby Love i Två på dödsbädden?
Jag har alltid hoppats att det ska bli en serie, som Columbo.
Men tyvärr inte.
Jag hade velat ha Roger Moore, men nu skulle det nog vara George Clooney.
Han har spelat läkare. Han skulle ha koll.
Han vet nog mer än jag.
Du har ingen sjukvårdsutbildning?
Nej.
-Hur får du de tekniska delarna rätt? -Jag plockar upp saker.
Visst.
Ska jag läsa en bit?
Ja.
Gapa stort.
Inte den. Det är snusk.
Få se. Den här delen är bra. Dr Barnaby opererar någon
som alla toppkirurger i världen sa inte kunde räddas.
Men dr Barnaby håller inte med.
Okej. "Syster Stacey torkade hans panna.
'Bättre så, doktorn?' Deras blickar möts ovanför masken man bär i operationssalen.
'Kalla mig Barnaby.'
Hon rodnar. 'Okej, vi går in!'
Han injicerar medicinen i patientens artär.
'Det borde göra susen', sa Barnaby. 'Sy ihop honom.'
'Middag?' 'Gärna', sa hon. 'Vi ses kl. 20.'"
Så där.
-Överlever han? -Vem, kära du?
-Patienten. -Det skrev jag inte. Det är inte så noga.
Han mår säkert bra om de fick in medicinen i artären.
Just det.
Jag undrar varför alla toppkirurgerna inte tänkte på det.
Dr Barnaby är unik. Han är bäst i världen.
En kåtbock också, det skadar inte.
-Okej. Ta en bild. -Jepp.
Le.
Perfekt.
-Kommer det i nästa veckas tidning? -Jepp.
Kan du nämna att jag läser och signerar böcker på Tamburymarknaden?
Visst.
Bra. Och ta med din fru. Det är mest för kvinnor.
Jag har ingen fru.
Gay? Ännu bättre.
Jag är inte gay, bara…
Jag…förlorade min fru.
Jag beklagar.
-Vill du kontakta henne? -Av hela mitt hjärta.
-Okej, då… -Nej, jag menar…
Jag tror inte på sånt. Men tack.
Den är till dig.
Gapa stort. I det här sammanhanget kan det bara betyda en sak.
-Ja. -Eller hur?
Jag avskyr det där.
Han såg oss, men skulle spara tio sekunder för sitt viktiga jobb som heltidspucko!
Jag hade velat ha en tegelsten att kasta på rutan.
Det vore den sista pusselbiten.
Att du bar med dig en tegelsten och strök runt övergångsställen.
-Jag skulle vara en välgörare, som Batman. -Fast galen.
Ja. Jag kanske inte sörjer. Jag kanske bara gillar att straffa folk.
En klassisk historia. Jag är som Batman, eller Dexter.
Han var seriemördare. Hans pappa lärde honom att bara döda de onda,
men han var bara galen.
Eller Spider-Man. Hans farbror blev dödad och han började jaga skurkar, eller hur?
Han blev väl biten? Jag minns ingen farbror.
Ja, sen gjorde han en snobbig, liten dräkt.
Det skulle inte jag göra. Jag skulle ha mina egna kläder.
Och så skulle jag spöa Spider-Man.
En klen liten tönt i tajt barnpyjamas?
-Men han har spindelsinne. -Jaså? Stamp! Mosad.
"Dr Barnaby lutade sig eftertänksamt tillbaka i sin kontorsstol av läder.
Han oroade sig för en patient med den värsta hjärntumör han sett.
Det knackade på dörren. 'Kom in', sa dr Barnaby.
Dörren öppnades, och där stod syster Cindy,
den snyggaste sköterskan på sjukhuset." Självklart.
"'Ursäkta', sa hon. 'Damernas omklädningsrum är avstängt,
så jag kanske kan byta om här. Du är ju en doktor.'
'Självklart', sa dr Barnaby. 'Jag är kirurg, så en naken kvinnokropp
är inte detsamma för mig som för en vanlig man.'"
Jag kan inte läsa mer.
-Läs. -Du kan läsa.
Herregud.
"Syster Cindy klädde långsamt av sig. Hon var jävligt sexig,
och märkte att dr Barnaby såg på henne annorlunda än om han hade opererat henne.
'Ser jag frisk ut, doktorn?' 'Sannerligen', sa dr Barnaby.
'Du får nog ta min puls, syster.'"
Det är gulligt. Lite gammaldags och hoppfullt.
Och så är hon spåkvinna.
-Hon sa det, ja. -Varför skulle hon ljuga?
-För att det är omöjligt. -Inget är omöjligt.
Jag ger upp.
Det är inte fejk bara för att du inte har sett det.
-Om ingen har sett det då? -Det kan vara osynligt.
-Ja. -Får jag besöka henne? För att undersöka?
-Om du vill. -Jag har ett öppet sinne.
Är man skeptisk så kommer man aldrig att tro.
Ska jag ordna det?
-Ja. -Nu önskar jag att det var jag.
Här är han.
Du skulle ju vänta utanför.
Han skjutsar mig till ett möte. Vi är förstås inget par.
Men jag gillar att anlända i en Rolls-Royce, visst?
-Ja. -Ja, det funkar fint.
-Vad får du ut av det? -Folk tror att han har en tjej.
Men han vet att det är uteslutet. Synd.
En trevlig kille som är miljonär och har en Rolls-Royce.
Det vore perfekt, om inte för det uppenbara.
-Vad? -Ansiktet! Hallå.
Ja, ansiktet. Till och med mamma säger att jag är ful.
Är det okej för dig?
Det är hjärtskärande. Jag är helt förstörd.
Som barn önskade jag att jag var död. Men vad kan man göra?
Precis, och det är därför alla ska veta att han inte är min kille.
Du kanske borde ha en chaufförsmössa.
Eller en chaufförsmask.
-Hon gillade honom ett tag, va? -Ja, det gjorde hon.
Hon gillar en viss typ.
Kom nu, vi blir sena.
Sätt fart.
Som en hund.
-Kan ni fortsätta jobba, tack? -Nä. Inte värt det.
Snälla. Ni har ödslat nog mycket tid.
Den här är ny.
-Vad är värre än en mask i äpplet? -Vet inte.
Att hitta sin exfru på Safeway-parkeringen när hon blir påsatt av lastbilschaffisar.
En mask i äpplet är ingenting efter det, tro mig.
Jag ska bli lite mer seriös med min komedi.
Livet har spöat skiten ur mig på sistone,
men jag har nått botten, så det kan väl bara gå uppåt?
Ja. Och Ken fixar provspelningar åt mig lite här och där.
Småjobb och sånt.
-Fan. -Vad?
Helt otroligt.
Min exfru och tattaren Micky.
Är han våldsam?
Han är ett psykfall.
Jag har sett henne slå en p-vakt med en flaska.
Räkna ut resten.
Hej där.
-Allt väl? -Ja.
-Allt väl, Micky? -Ja.
James, det här är Micky. Och min exfru, Elizabeth.
Hej.
-Läget? -Fortfarande ihop alltså?
Till och från, ja.
Hon knullade Sopprot ett tag.
Han tog oss på bar gärning.
Pinsamt.
Inte alls.
Jag fick en ursäkt att spöa skiten ur fanskapet.
Det var ett blodbad.
En riktig röra.
-Men det blev bra. -Du känner ju mig.
Jag gillar att tänka positivt.
Jag vet, kompis.
Mitt problem är att jag vill behaga alla.
Hon är en slampa.
Han vet.
Men ni mår bra?
Jag kan inte klaga.
Nåväl, det är alltid trevligt att träffas.
Vi ses…en annan gång.
-Var glad. -Ja.
Hej då.
Vi lirkar oss förbi Elizabeths höft.
Ja, på ett hjul. Precis så.
Så ynklig är din bästa vän.
-Du är inte ynklig, sir! -En förlorare.
-Inte jämfört med mig. -Du skämtar väl?
-Nej. -Du kan sjunga och dansa.
Spela på två flöjter samtidigt med näsan. Du kan sticka. Du är bra på ull.
Om du är en förlorare, vad är då vi andra?
Tack, kompis.
Ska vi gå till tippen och kolla läget?
Absolut! Jag behöver bara kika in hos min agent först, okej?
-Jag följer med. -Då så.
Allt väl?
Ja.
Jag sa precis till Stan att du kommer snart.
Just det.
-Bra dag på jobbet? -Jepp.
-Pratar du fortfarande med honom? -Varje dag. Inte bara här. Överallt.
Men hemma får jag inga blickar.
Det underlättar.
Att säga det högt, alltså.
Man hör sig själv.
Jag har aldrig pratat med mig själv. Jag skulle nog bara tjafsa.
Du skulle inte prata med dig själv.
Nej.
Det känns som att hon finns kvar.
Och att jag har två hjärnor.
Den ena vet sanningen.
Hon dog.
Logiskt.
Det finns ingen himmel. Ingen reinkarnation, inga spöken.
Jag vet det.
Men sedan känner jag henne inuti mig.
Hela tiden.
Som om hon är en del av mig och vägleder mig.
Det är konstigt.
Du är människa.
Inget är vettigt.
Se på dig, Kierkegaard.
Det är okej att ha känslor.
Sånt som inte är logiskt.
Vetenskapen får oss att förstå hur vi ska leva längre.
Känslor ger oss en anledning att vilja göra det.
Eller inte vilja.
Jag var ju så klok.
Jag mår bra.
-Mamma. -Hej, raring. Vad gör du här?
Jag ska ha ett affärsmöte.
-Så bra. -Vad gör du här?
-Hon gör slingor på mig. -Jag hjälper till.
Strunt i det. Vad ska vi göra av dig?
Delar du fortfarande ut tidningar? Hurdan är han?
Jag måste tjäna pengar. Mamma säger att jag ska betala hyra.
Det är inte mer än rätt.
Men du umgås med förlorare?
-Inget illa menat. -Nej.
Vi är ett team, Brian vill också ha en agent.
-För vad? -För sin ståupp-komedi.
Ja. Jag är redo, jag vill satsa.
Jag är trött på att tappa självförtroendet och vara värdelös.
Du är värdelös.
Du har ingen som helst chans att lyckas inom komedin.
-Min hybris falnar. -Du sa att alla kan bli stjärnor.
Jag är ingen magiker! Den där vore slöseri med min tid.
-Lönlöst. -Fel inställning!
-Är det? -Ja!
-Gör det själv, då. -Jag ska!
Bra, för jag hittar inga jobb åt dig.
Strålande.
Men det gör inget.
-Vad? -Att du är en förlorare.
Jag älskar dig ändå.
Vad fint.
-Allt väl? -Ja, själv då?
Jodå. Jag kämpar på under omständigheterna.
-Vilka omständigheter? -Roxy.
Vad är det med Roxy?
-Du vet. -Nej, vad?
-Hon är ju min tjej nu. -Ja.
-Och? -Hon suger av folk till höger och vänster.
Åh, just det… Jag vet inte.
-Du vet, jag säger ju det. -Men varför?
-Det stör mig. -Okej.
Vad ska jag säga?
Gasräkningen.
Okej.
Vi ses.
Det är trevligt att bara
sitta ner.
-Vid dagens slut. -Ja.
Jag har suttit större delen av dagen på…
Men du hade inte rosa tröja på jobbet.
-Den är laxfärgad. -Laxrosa, ja.
Utan t-tröja under. Intressant.
Gillar du känslan av ull mot huden?
Det är merinoull, så den är jättemjuk.
-Du svettades. -Jag hade på en t-tröja.
Så jag tänkte:
"Av med t-tröja, på med tröja."
Visst.
Har aldrig ångrat det.
-Jill köpte en krukväxt till dig. -Till er båda.
Hur kan den vara till oss båda?
-Jag bor ensam. -Jag tänkte…
Jag kan titta på den när jag hälsar på.
Hon var bara artig, så Emma inte skulle känna sig utanför.
Tack.
Vattna inte för mycket.
Det är en kaktus, så…
Jag gillar tavlan.
Det är en av Lisas.
-Inte en av hennes bästa. -Vad menar du?
-Jag tar den om du ogillar den. -Jag gillar den.
Jag menar att hon var så bra att den inte är en av hennes bästa.
-Okej. -Snälla, var inte sån.
Jag ska nog gå.
-Okej. Ska jag följa med dig? -Nej.
Jag är inte på humör, som jag anade. Men nej, stanna kvar.
Det blir bra.
Tack.
Jag…
Jag ber om ursäkt för det där.
Han mår inte bra.
Han klarar sig.
Han älskar fortfarande Lisa och jag kan aldrig ersätta henne.
Han vill nog att alla ska veta det.
-Vi tycker att du är… -Cool.
-Så bra för… -Jättebra.
-Tålmodig. -Och snäll.
Tja, jag är vuxen.
Övervattna den inte.
Dumjävel.
Tankar?
Bästa snögubben nånsin!
-Snöperson! -Ja, just det.
-Ja. -Fel av mig.
Den kan vara vilket som.
Med en morot som hennes enorma kuk.
-Rätt! -Det var inte genomtänkt.
Hacka på mig för sexistiskt språk.
Det är en fin kuk.
Undertexter: Lisbeth Pekkari