SERIÁL NETFLIX
Tony.
Ty vole.
Už tak mám tep 140.
To vidím.
Paráda.
Pojď.
Tumáš.
- Dík. - Máš se?
Jo, dobrý. A ty?
Jo, super. Co pes?
- Jak se má pes? - Jo. Relax na gauči?
Jo, má se dobře.
Super. Zeptej se na mou holku.
- Co tvoje holka? - Dobrý. Jo.
Právě jí to dělá zezadu Andy Norris, ten bookmaker.
Jasně.
Zatím.
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
Dneska je zase hezky.
Možná vás vezmu ven na malou procházku.
Omlouvám se za včerejšek. S tebou to nesouviselo.
Nesnáším, když se lidi do něčeho pletou.
Jasně.
Bylo to tak nucené a veřejné…
Nemáš večer chuť na skleničku? Jen my dva?
- Ne. - Vážně?
Jasně, že chci skleničku.
Kam zajdeme?
Nikam. Piju na gauči.
Tak já přijdu a sednu si na gauč poblíž.
Jo.
- Máš gin? - Mám všechno.
- Tonik? - Myslel jsem všechno alko.
- Přinesu tonik. - Jo.
- Citron? - Ne.
Přinesu citron.
- Jste v pohodě? - Jsi můj syn?
Jako by se nic nezměnilo, co?
Co?
Měj se.
Je brzo, 9:15.
Nedáme si čaj?
Jo. Proč ne?
Nezbylo na mě místo?
Zrovna odcházíme.
Tak jo.
Někam fajn?
- Jenom na čaj. - Skvěle.
Tak jo.
Mějte se.
- Jsi v pořádku? - Rozhodně.
Mimochodem, nenahrazuju Stana.
- Jak to myslíte? - Anne a já.
Naše druhé polovičky nám pořád moc chybí.
Akorát teď
nám chybí společně.
Chtěl jste, aby dva osamělí lidé byli šťastní?
Jo.
A asi jste si nikdy neřekl:
„Snad to nebude vadit jejich zesnulým partnerům.“
Jistěže ne.
Tak proč si takové omezení kladete sám na sebe?
Zase sám.
Nevadí.
Znáš mě. Nestěžuju si.
Pořád mi hrozně chybíš.
Asi se přes to nikdy nepřenesu.
Nemám dost síly.
Bez tebe ne.
Pořád si procházím fázemi smutku.
Popírání je oříšek.
Nikdy jsem nepopíral, že jsi odešla.
Popíral jsem,
že trpím duševní nemocí.
Ani ve fázi úvah o sebevraždě mě nenapadlo, že se mnou něco je.
Přišlo mi to jako rozumné řešení
a štvalo mě, že si ostatní myslí, že blbnu.
Teprve nedávno mi došlo, že jsem nemocný.
Asi to byl záblesk naděje na zotavení.
Je mi dobře.
Když s tebou mluvím.
Promiň, jak to včera dopadlo,
ale neměl jsem náladu
a nechápal jsem, proč kritizuješ Lisu.
Nikdo Lisu nekritizoval.
Nechtěli jsme, aby se Emma vedle ní cítila méněcenně.
Proč? Není moje nová žena.
Ale je to člověk. Je fajn.
- Pak jsme jí to řekli. - Fajn.
To jsem zrovna házel kaktus oknem auta, co nezastavilo na přechodu.
Paráda. Můžeš o tom napsat, až mi zavolají.
- To máš z toho. - Jak to myslíš?
Nechtěl jsem ten hloupý večírek. Šel jsem kvůli tobě.
- Chtěl sis ozvláštnit život. - Moje chyba.
- Oba jsme se poučili, ne? - A jak?
Nikdy nikomu nepomáhej.
Skvěle. Skvělé ponaučení, jo.
Musíš vážně něco dělat se svým vztekem.
Jednoho dne tě to zabije. Nebo někoho jiného.
Vybij si to při sportu. Dřív jsi sportoval.
Teď pustneš.
Každý večer piješ. Bůh ví, co ještě. Prospělo by ti to.
Jo, pustnu.
A řeknu ti, můžu vypít půl lahve whisky, a stejně tě ve sportu porazím.
- Neblázni. - Jistěže jo.
- V čem ne? - Ping-pong?
- Fajn. - Jo?
- Jo. - Není to moc běhání?
Ne, dobrý, to neřeš. O prachy?
Dobře. Proč ne?
- 100 liber. - Ne, to je…
Tak jo, o 100 liber. Jdeme do toho.
Zavolám do klubu, mají pár stolů. Promiň…
To je Coleen, nová stážistka. Náhrada za Sandy. Tohle je Tony.
- Jste v pořádku? - Ani ne.
Jsem v háji.
Zase od nuly. V minulé práci jsem to dotáhla do vedení.
- Kde jste pracovala? - V minimarketu.
Ale během pandemie krachl, tak jsem musela vzít cokoli.
Plat na hovno a nevím, co dělám.
Tak to jsme všichni na jedné lodi.
Vážně? Žijete s matkou alkoholičkou
a váš otec sedí za zmlácení jejího bráchy, co vás osahával?
Takže mohl bys ji zaučit?
Jasně.
Zajdete s námi na rozhovor se swingery?
Co to je?
Co, swingers?
Všechno. Nerozuměla jsem ani slovo.
Jsem novinář, co píše do novin, jo?
Takže mluvím s lidmi, kteří mají zajímavý příběh.
- Dobře, proč? - Proč?
Jo.
Proč s nimi mluvím? Nebo proč to dělám?
Jo.
Prostě pojďte s námi.
Jsem Geoff a to je moje partnerka Vera.
Těší nás. Díky za pozvání.
Tak v čem spočívá ten swingers klub?
- Zábava. - Jo.
- Formou sexu. - Jo.
Pracuju v krematoriu, což občas bývá…
trochu nuda, tak se rád odvážu.
Bývá tak frustrovaný.
Všechno v sobě… dusí.
- Musí to z něj ven. - Jo.
Jo.
Tak jsme začali s tímhle. Všechno je legální, jsme plnoletí.
Dávno plnoletí.
Jo, a všechno je konsenzuální. U všeho žádáme o svolení.
Žádná levota, všechno je stoprocentně bezpečné.
Kondomy jsou povinné.
Žádné natáčení ani fotky.
Říkáme tomu Vegas Club.
Co se stane ve Vegas, zůstane ve Vegas. Znáte to?
Jo. Ale můžeme o tom psát v novinách?
Jo. Za nás v pohodě.
Ale nedám vám fotky jiných členů.
Nechceme, aby je lidi poznali na ulici, pokud to nechtějí.
Je to milý soukromý klub pro lidi, co mají rádi zábavu.
Není na tom nic divného. To musím zdůraznit.
Jde vlastně o oslavu.
Jo? Oslavu sdílení těla.
Ale pokud někdo nechce pohlavní styk se vším všudy,
v pořádku.
Třeba paní Poldenová.
- Chce ji od Geoffa jen hladit. - Miluje to.
Je to na ní.
Kdežto její muž Norman si tam nechá strčit všechno, co?
- Jako co? - Ne.
- Dilda.
- Aha. - Převážně.
Nosí si vlastní. Nikdo jiný je nepoužívá.
Hygiena je prvořadá. To tam napište.
Jo.
A jak lidi do klubu vstoupí?
Prostě přijdou. Ani nemusí vstupovat.
Poprvé se můžou jen dívat, aby měli představu.
- Chcete se přidat? - Ne, díky.
Ne. To není můj… Ne.
- Jste si jistý? - Jo.
Jste u nás vítaný. Jsou tam lidi všeho druhu, pokud vás trápí tohle.
Dokonce i malý Číňánek.
Náš Kim. Rychlej jak namydlenej blesk.
Rychlík. Fandím mu.
Ale jak říkal Geoff, můžete se jen dívat, jestli chcete.
- Ne. - Jo, jako Mary Biddleová.
Ať je jí země lehká.
Jo.
Byla upoutaná na vozík,
ale šoupli jsme ji do rohu a koukala se.
Nic moc jiného nemohla.
Pomoct si sama?
Jo, měla jednu dobrou ruku.
- Tak jo. Fotku? - Jo.
Úsměv.
Skvělý.
- Ahoj. - Nazdar.
- Ahoj. - Ahoj.
Jaký byli swingers?
Hrůza.
Měl jsem na jazyku:
„Pardon. Proč nám to říkáte? Nechte si to pro sebe. Je to divný.“
Aspoň něco zažili. Já nemám vůbec nic.
Nemám ani kluka, a to nedělám drahoty.
Žádný spěch.
Manželku jsem potkal až po třicítce.
- Žena vám umřela, že? - Jo.
To mě mrzí.
Dík.
Nikoho jsem nehledal, a najednou se zjevila.
Pronajímal jsem si hnusnej pokoj nad prádelnou.
Celej den jsem poslouchal pračky.
A nebýt Lisy, asi bych tam ještě trčel.
Nikdy jsem neměl peníze. Vydělávala mnohem víc než já.
A její táta nám půjčil na zálohu na dům.
Splatili jsme hypotéku a pak onemocněla.
Kdybych ten dům nevlastnil, žil bych teď pod mostem.
Možná byste na tom byl líp než já.
Pokoj by mi stačil.
Sháním byt, ale jsem dost švorc.
Nastěhuj se k Tonymu. Má velký dům jen pro sebe.
- Díky, Kath. - To bych nechtěla.
Nechce. Proč ne?
Ne že bych potřebovala bydlet. Potřebuju někde bydlet sama.
Osamostatnit se. Prostě…
nebýt lůzr.
- Mám pak prohlídku. Půjdete se mnou? - Proč?
Jednají se mnou povýšeně.
Potřebujete tlusťocha středního věku?
Jo.
Jsem ten pravej.
Já bych byla dobrá makléřka.
- Rozhodně. - Víš proč?
- Chladná a bezcitná. - Důvěryhodná.
Lidi vidí, že vím, o čem mluvím.
To teda ne.
Jo, volal jsem té spisovatelce-médiu.
Prý ti dá konzultaci.
Dělá dlaně, křišťálovou kouli, nebo co?
Prý ti přečte auru a poradí, co máš dělat.
Snad se dva lidi, co mají dar, navzájem nevyruší.
Jaký dar?
- Jsem trochu senzibilka. - Vážně?
Ne.
- Jak to víte? - Kravina.
- Snad na tyhle nesmysly nevěříte? - Cože?
Nadpřirozeno. Média, věštkyně.
Nevím.
Něco na tom musí být.
Podvod by byl ilegální. Vydělávají na tom majlant.
Jo, ale kdyby to fungovalo,
stačilo by sázet v loterii a byli by miliardáři.
Dobrý postřeh.
Je to pro lidi, co něco hledají.
- Dobrý den. - Zdravím.
Promiňte to zpoždění. Našli mrtvou paní.
Takže to je jídelna, obývák,
kuchyň,
ložnice.
Jsou šikovně poblíž.
V mém domě je kuchyně od ložnice na míle daleko.
Nic lepšího si dovolit nemůžu?
Tohle je velikost ve vaší cenové relaci.
Tahle čtvrť je levná, takže je to větší než kdekoli jinde.
Jaká je to čtvrť?
Jo…
Normálně to nezmiňuji,
ale je to samý levný bufet a rychlé občerstvení, takže…
- Panebože. - Jo.
Dobře. Pojďme, než…
- Skvěle. - Jo, nashle.
- Vyprovodím vás. - Jo.
- Skvěle.
Brzy se uvidíme, ano? Doladíme detaily.
NOVINY TAMBURY GAZETTE
Špatný?
Depresivní.
Tady ho máme!
Nesu televizní sloupek. O nejnovější tváři Simona Cowella.
- Dík. - Kdo je tohle?
Coleen, tohle je Ken.
Proč se tak mračíme?
Kde začít? Je mi 30. Žiju s matkou alkoholičkou.
Vydělávám prd, takže se osamostatním leda tak, že vezmu špeluňku nad krámem.
To je doják. Naštěstí skončila.
Hele, jestli jsi bez domova, mám nad kanceláří byt.
Prázdný?
Jo. Používám ho na konkurzy mladých kluků. Mrk, mrk.
Radši bych mrd, mrd, to víš.
- Asi víme. - Řekl jste to.
Seknul jsem s tím vším, když přišel koronavirus. Děsivé.
To jsem měl radši AIDS. Tam jsi věděl, na čem jsi.
Musel jsi dělat ty-víš-co.
Koronavirus? Nějakej smrad kolem tebe projde, zakašle a jsi v háji!
Teda já. Jsem riziková skupina. Astma.
Byl jsem rizikový i s AIDS. Měl jsem to rád do zadku.
Moje volba!
Každopádně byt je tvůj, jestli chceš. Ale vyměň si povlečení.
Zatím.
Díky, Kene.
- Ahoj. - Ahoj.
Tonik.
A citron.
Dík.
- Jak to jde? - Dobrý.
Ahoj, krasavice.
Ty jsi hezká holka!
Ahoj. Dáš mi pusinku? Hodná holka.
Co?
- Nic. Nezapomeň na citron. - Nezapomenu na citron.
- Kdo to je? - Lionel.
Jo, Lionel. Teď ho nemůžu rozříznout.
Ani vyhodit.
Přestaň!
Už nekresli obličeje na ovoce a zeleninu!
Udělal jsem ti gin s tonikem.
Nevím, co chceš udělat s citronem. Dojdu pro led.
Dobře.
- Nakreslils na něj obličej? - To je Lionel.
Je mrtvý.
- Podáš mi ten led? - Jo.
- Jenom já. - Ksakru, Kene. Neumíš klepat?
Neboj, nemáš nic, co chci vidět. Věř mi.
Budu se stavovat často, budeme nejlepší kámoši.
V kanceláři se nudím. Nic se tam neděje, vůbec nic.
O tomhle bytě bych ti mohl vyprávět.
Vzpomínky z něj úplně kapou. Doslova. Ten ručník vyhoď.
No nic, nechám tě. Páček!
- Máš se? - Nestěžuju si.
Jdeš za Jamesem?
- Kde je ten prďola? - Je ve vaně, ale pojď dál.
- Co? - Čaues.
- Mami? - Copak, lásko?
- Koupu se. - Šikulka.
Je tu dost zapařeno, ne?
Jo. Říkala jsem, že to má moc horký. Škodí to varlatům.
Ztratí plodnost.
Můžu?
Jo, jsou dost zarudlý.
Jo. Dej si na ně trochu studený, Jamesi.
Přestaňte mluvit o mých varlatech! Jsou v pohodě.
Dortík, Briane?
- Moc rád. Díky. - Jamesi?
- Já se kurva koupu! - To bylo ano, nebo ne?
Jakej dort?
Čokoládový s čokoládovým posypem.
Tak to ano, prosím.
Chci vlastní bydlení.
- Proč? - Proč?
Tvůj život je sen. Kéž by mně nosila ženská do vany dort.
Ale ne tvoje máma.
Už mě nepotřebuje. Má Lennyho.
Jsem jenom hrouda tuku, co zabírá místo.
A máma by ti neměla hubovat, že si ve vaně ničíš varlata.
Nastěhuj se ke mně.
Vážně? Máš volný pokoj?
- Jo, jestli se tam dostaneš. - Jak, jestli se tam dostanu?
Je plnej krámů.
Víš co?
Jdu do toho.
Je čas stát se chlapem.
Pomůžeš mi to oznámit mámě?
Podíváme se.
Zajímavé.
Co?
Silná, sebevědomá, odhodlaná
navenek.
Ale uvnitř jste citlivá a zranitelná.
Jste osamělá.
Je to těžké, že? Být silnou ženou v mužském světě.
Ztratila jste kousek sebe
a potřebu útěchy vnímáte jako slabost, které využijí.
Tak svou potřebu popíráte.
Ale útěchu potřebujete.
Jako každý.
- Mami. - Ano?
- Musím ti něco říct. - Vím to už dávno, zlato.
Co?
Promiň, co jsi chtěl říct?
Tak jo. Nastal čas, abych vyletěl z hnízda.
Brian má volný pokoj. Stěhuju se k němu.
Dobře. Zítra ti pomůžu se stěhováním.
- Zítra? - Jo.
Skvělý.
Tak já se půjdu obléct.
Jo.
Dám mu do pokoje kulečníkový stůl.
- Tam se nevejde, ne? - Jen malý.
Jsi zamčená!
Jo, jsem v posteli.
Tady Ken.
Jo, to jsem vytušila.
Mám nápad na bulvární článek o celebritách s názvem One more drb.
Tak mi to řekneš zítra.
Je to v podstatě seznam všech lidí, co znám,
který ho vyhonili Georgi Michaelovi.
Dobře. Jdu spát.
- Super nápad, ne? - Jo.
Jo. Dobrou!
- Dobrou, Kene! - Co?
- Dobrou, Kene! - Jo, dobře.
Tak zítra.
- Zatím. - Zatím.
Nemusíš se zvedat.
- Dík. - Ahoj.
Ahoj.
Má novou hračku?
Dělám ti účetnictví!
Tohle se neomrzí.
Leda bych pracoval.
- Jo. - To by byl opruz.
Jo, je to opruz.
- Vyndáš z toho to pískátko? - Ne, podívej se na ni.
Ahoj.
Pískni.
Jde se do hajan.
Překlad titulků: Barbora Vrbová