SERIÁL NETFLIX
Boing!
- Boing! - Vydrž.
Boing!
- Líbí se jí to? - Boing!
Jo.
- Koukni na ni. - Boing!
- Taky chci psa. - Ne.
Jo, pořiďme si psa.
Ne, nežijou tak dlouho.
- Pak je smutné… - Co?
Promiň, Brandy, ale…
je pravda, že člověka rozhodí, když pes umře.
Jo, ale… Tím se dostávám k druhé věci, tati.
Blíží se doba, kdy musíme začít myslet na tvůj pohřeb.
Nech ho být! Máš 20 let, Rayi.
- Doufám, že ne. - Co je to za téma?
Potřebujeme to vědět, ne?
A co ty?
Je mi to fuk. A ty?
Chci být pohřbená na hřbitově.
Ať tam lidi můžou nosit kytky a brečet.
Možná prvních pár dní. Pak si řeknou: „Prdím na to, prší.“
- Milý. - Kremace.
Vidíš? Přesně tak. Žádný velký štráchy, nesobecky.
A můj popel rozptyl v Midlake, kde jsem potkal tvou mámu.
Upřímně, nepojedu jenom kvůli tomu až do Midlake.
- Je to jenom hodina cesty. - Ale já neřídím.
Je to moje poslední přání!
No a? Dobře, teď to slíbím, ale stejně se to nedozvíš.
- Až se na to vykašlu. - Kde v Midlake, Rayi?
U poutníkova přítele. Pěkná stará hospoda. Požádal jsem ji tam o ruku.
Teď tam bude leda krám s mobilama.
Co ty na to? Tvůj jediný syn nezvedne zadek, aby rozptýlil tvůj popel.
Udělá to. Je to hodnej kluk.
Ahoj. Jsi v pohodě?
Co myslíš?
- Ne? - Správně.
Začíná toho na mě být moc. Co mám dělat?
Já nevím. Věděl jsi, čím se živí. Nevadilo ti to.
Nečekal jsem, že bude pokračovat, až spolu začneme chodit.
To se ve filmech nestává.
Richard Gere nepřijede v limuzíně a nevyleze po požárním schodišti,
aby mu Julia Roberts řekla: „Momentík, teď kouřím Bobbyho z čistírny.“
- Jak víš, že ho kouřila? - Řekl mi to.
Nevěděl, že je to moje holka. Nic jsem neřekl.
Zvedl se mi kufr. Byl jsem v šoku.
Jsem z toho v depresi.
- Měl by sis s ní promluvit. - Nemůžu! Cítím se hloupě.
Promluv s ní ty.
Rozhodně ne. Neviděl jsem ji věčnost.
Už sem nechodí. Asi má moc práce.
To teda má.
Jasně.
- Měl by sis s někým promluvit. - To dělám.
- Nemám kvalifikaci. - Máš.
Měl jsi depresi a sebevražedný myšlenky, ne?
- Nemyslíš na sebevraždu? - Ne, na to kašlu.
- Fajn. - Tak nám pomoz. Je to tvoje chyba!
Aha.
Prosím.
Zamyslím se. Do prdele!
Tak běž.
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
- Ahoj. - Ahoj.
Rozhodl jsem se vypravit na výlet a rozptýlit tátův popel.
To je milé. Kde?
Ve vesničce, kde požádal mámu o ruku.
Poslední přání, to víš.
Můj popel?
Ne, váš popel ne.
Ještě nejste mrtvý.
A nejste můj táta, pamatujete?
Jsem adoptovaný?
To mě poser, mám náhradu.
Mohlo by to fungovat, jeho syn sem vůbec nechodí.
Sotva ho sem stihl šoupnout, než emigroval do Austrálie.
- Jo? - Dobrý?
Život je krutý.
Do dna. Jo.
Hej.
Dobrý?
To bylo o fous. Jako zlatá rybka na koberci.
- Kde? - Ne, není…
A je to tady.
Co nové bydlení?
Jsem Kenovi vděčná.
Nic mi neúčtuje a je to lepší než bydlet doma,
ale pořád za mnou chodí.
Upřímně, když ho slyším na schodech, ztichnu a ani se nehnu.
Zkusí vzít za kliku a já…
Zůstanu zticha, dokud neodejde. Žiju jako Anne Franková.
Něco si najdeš.
Ahoj, zlato. Já jsem Krysa a tohle je Pedouš.
Zdar! Jdeme kvůli článku. Děláme podcast.
- Tady ho máme. - Čau!
Pamatuješ si nás? Napíšeš o nás v novinách?
Děláme podcast s tvým bývalým cvokařem, ty magore!
Jste psychiatři?
Ne, my ne. Děláme ve financích.
Společný máme to, že jsme chlapi
a jsme na to hrdí.
O tom ten podcast je. Povzbuzuje chlapy, aby byli chlapi.
Ale je inkluzivní. Poslouchají nás i ženský.
Hlavně ty, co je serou „noví muži“.
Chceme světu pomoct, aby se pochlapil.
- Mluvíme o tom celý den. - Ven s tím!
Vysíláme na Twitteru. Ukážeme ti, jak to děláme.
- Tohle je vzrůšo. - Pošleme notifikaci sledujícím.
- A jedeme živě! - Řekni, že jsme tady.
Ahojte, vy sráči!
Vy šulini!
Jsme v Tambury Gazette a děláme rozhovor.
Pozdrav, kotě, šup.
Radši ne.
Stydlivka! Ale to neva.
Tohle je jenom test. Hlavní vysílání je večer.
- Test! Test testosteronu! - Raz, dva, tři, test.
Testuju koule. Bože, jsou plný!
Jsou plný mrdky.
Vycákl jsem se ti do příchozí pošty!
Tuhle jsem vystřílel kulky na tvou babi! Pif paf, přímo do její fifiny.
- Řekla: „To jsem potřebovala!“ - Mám to v oku.
„Cos jedl?“
„To neřeš, babi.
Neuklouzni po chlupatým cákanci.“
- Tak jo, chlapi, stačilo. - A ty, boomere_69…
- No tak. Tohle je kancelář. - „Chlapi, to je kancelář!“
Ty vole, princ Andrew se rozčílil.
Ty nulo! Zase zalez!
- Dělám si jenom prdel. - Je to sranda, v klidu.
Podcast Krysy a Pedouše. Namaste.
Sekce Zdraví a životní styl!
Sepíšu to. Díky za sólokapra, chlapi.
Chybělo málo a vyřídil bych si to s nimi ručně.
Ale násilí není řešení, takže…
Rozhodně ne. Ne.
- Už se tady trochu chytáš? - Jo, asi jo. Pracuju na tom.
Pojď sem. Tady je víc místa.
Prdnul si tu někdo?
Ne, to je ten dům.
Brian je cítit stejně. Čichni si. Smrdí stejně.
A jo.
- Je to tvůj pach, viď? - Jo.
Taková směs kadění, moči a potu.
A strachu a studu.
Hlavně sraček.
- Cokoli řekneš. - Dík.
Nevadí, když ty krámy vyházím, Briane?
Jo, do toho.
Ale nemusím se dívat?
Trochu mě to bere.
Jasně.
- Jdeme na to. - Jo.
- Unavený? - Trochu.
Není to na dlouho.
Takže…
Kdy vám zakázali přístup k bufetu „Sněz, co můžeš“?
Před měsícem.
Furt mě to ještě štve.
- Jasně. A jaký uvedli důvod? - Byli naprosto upřímní.
Řekli, že kvůli mně zkrachujou. Nic takového ještě neviděli.
Dali mi pár varování, že moc jím,
a já řekl: „Jak, moc, když je to Sněz, co můžeš?“
Trefné. A jak často jste tam chodil?
Každý den. Oběd a večeře.
Dvakrát denně?
Ne, jen jednou, od oběda do večeře.
Pak jsem byl nacpaný. Někdy jsem sotva došel domů.
Takže jste chodil každý den tak na šest hodin?
Jo, šest nebo sedm hodin. Nejedl jsem celou dobu.
Tu a tam jsem usnul,
ale probudil se, když mi někdo chtěl vzít talíř.
Jasně, a kolik to stálo?
Deset liber na osobu a návštěvu.
Proto jsem šel jednou a zůstal tam.
Aby se mi to vyplatilo.
Většina lidí zvládne dva nebo tři dílky pizzy
a pár porcí těstovin,
ale pizza je samý těsto a těstoviny nic nestojí.
Tak na tom restaurace vydělává.
Já si dal 20 nebo 30 dílků pizzy
a seškrabal náplň.
Těsto jsem nechal.
Návnada.
Totéž se špagetami Bolognese.
Šel jsem asi patnáctkrát a vybral jsem ze špaget všechno maso.
Získal jsem přes dvě kila hovězího.
Měl jsem moře času.
- Vy nepracujete? - Ne.
Předčasný odchod do důchodu kvůli invalidním dávkám.
Smím se zeptat, co vám je?
Tak se podívejte.
Jsem totálně v hajzlu.
Kde ten podnik přesně je?
- Prostě udělej fotku. - Tak jo.
Úsměv.
Skvělý.
To mě naštvalo.
- Že je hamoun? - Ne.
Jasně, že je hamoun.
Ale má pravdu.
Vybudovali značku na slibu, že toho můžeš sníst, kolik chceš.
Dáme babyccino?
Nemůžeš z toho vycouvat, protože někdo jí moc nebo moc často.
Tak ať změní pravidla. Ale pro všechny.
- Na rovinu. - Quinoa?
- Quinoa ti chutná. - Kam se poděla čest?
- Udělal jsi velký farmářský bobeček? - Do hajzlu.
Jste v pohodě?
- Jo, proč? - Řekl jste „do hajzlu“.
Takže předpokládáte, že mě něco otrávilo.
- Třeba někdo, kdo vydává zbytečné zvuky? - Sakra.
Je to dítě.
Ale on ty zvuky nevydává. To vy.
Abych ho zabavil. Kdyby brečel, to by lidi otrávilo.
Ne, protože je to dítě. Otravné jsou ty vaše zvuky.
Jsou to jen zvuky. Netýkají se vás.
- Vy mluvíte s kamarádem, já s dítětem. - Ale neslyšíte každé mé slovo.
No a? Je tu hluk. To je život.
Tak jo. Beru.
Kdopak je hlučnej otrava?
- To ty! Velkej otravnej mamrd! - To je ubohé.
- Mluvím s kamarádem. - Ostatní to nechtějí slyšet.
Vaše řeči taky ne, ale vám je to fuk.
Jsi velkej, hlučnej čurin. To teda jseš!
Jsi hipster převlečenej za trpajzlíka!
Ty velkej, otravnej, hlučnej čurine na veřejnosti! Jo!
Jsi píčus? Ale jo. Jsi píčus!
Já tě…
Velký bříško! Ty píčusi!
Ty píčusi!
Ty jeden velkej píčusi!
Jsou to jen zvuky.
TAMBURY GAZETTE TVOJE MÍSTNÍ ZPRÁVY
NOVINY TAMBURY GAZETTE
Víš co, svezu tě na ten ping-pong a pak pojedeme spolu.
Do Midlake.
- Tak jo. - Bude zábava.
- Fajn. - Uděláme si výlet.
- Vezmeme jídlo, cédéčka. Bude to super. - Jo.
- Dík. - Tak jo.
Zbytek dne mám vyřešený.
Porazím ho v ping-pongu
a pak mě zaveze do Midlake, kde rozptýlím tátův popel.
To zní celkem jako vzrůšo.
Jo.
Do prdele, jsme to ale zoufalci.
- Mluv za sebe. - Mluvím.
Ale i za kohokoli dalšího, kdo je taky lůzr.
Matt si přijde jako dobrodruh, když má větrovku.
Lennyho nadchne, když v kapse najde sušenku. No tak.
Máš pravdu. V mém životě není nic zajímavého.
To není pravda.
Mám kluka jen naoko. Nesnáším svou práci.
Radši bych dělala to, co ty, ale nemám sílu.
Nemám s kým chodit. Nejlepší chlapi jsou zabraní.
Nebo gayové nebo cvoci.
Mám seznam na dokonalého chlapa. Tragický.
Jo, já taky. Co tam máš?
Vlastní auto, dům, firma, žádné děti.
Chytrý, prostě pořádný chlap. Co ty?
Musí mít obličej a péro.
Kath, dáš si kafe?
Jo.
Už toho mám po krk.
K čemu to všechno?
Jo, ten pocit znám.
Promiňte?
- Kath. - Co?
Co?
Já myslela, že se mě ptáte na jméno.
- Proč? - Jo, proč?
Já nevím.
- Nemáte drobné? - Nemám peníze.
Teda peníze mám.
Mám dobrou práci.
Ale nechala jsem je v práci.
Jasně. Dobře.
Jste ženatý?
- Ne. - Přítelkyně?
- Ne. - Gay?
- Ne. - Jméno?
- Charles. - Charlesi.
- Kath už znáte? - Jo.
- Proč myslíte, že jsem gay?
Proč ne?
- Co? - To je fuk. Tak či onak.
Nechcete pak na skleničku?
Jo.
Dobře. Dám vám svou vizitku.
Děkuju.
- Díky. - Nashle.
Nashle.
Málem jsem umřela.
- Proč? - Trapností! Byla jsem tak křečovitá.
- Líbila ses mu. - Ne.
- Zpanikařil a byl zdvořilý. - Právníci nepanikaří.
To je další věc. Je to právník! Měl talár a tak.
A já jsem lůzr, co dělá pro místní noviny.
Neurážím se.
Řekni, že jsi investigativní novinářka.
To ho vyděsí. Bude si myslet, že ho prověřuju.
Co chce právník, abych byla?
Vražedkyně.
Cože?
Buď sama sebou.
Řekni pravdu.
Vždycky říkej pravdu.
Tohle je ještě horší.
Co?
Jak tu sedíš a luštíš osmisměrku!
Dřív tu bylo porno. Takovejhle štos.
Ale to už je dávno.
Před pěti lety bych tě odsud ohodil přímo do ksichtu.
Promarnil jsem život.
- Připraven? - Jo.
Tak jo. Jedeme.
1:0.
No tak.
Dobře, 3:0.
- Nezavadil o hranu? - Ne.
Přímo do koulí!
Tak jo.
- 19:2? - Tři.
- Fakt? Tak jo. - Jo.
- 20:3. - Jo. Fajn.
Dobrá hra.
Ale nebyl to moc sportovní výkon, ne?
- Jenom tam stojíš. - Jo, a odehraju zpátky.
Jo, ale…
- Skoro se nepohneš. - Jo.
Měli bychom zkusit něco sportovnějšího.
- Dobře. - Jako tenis nebo tak.
- Bezva. - Fajn, tak jo.
Ping-pong je totiž jenom o štěstí. Něco jako pinball.
- Ne, už stačilo. - Pusť, co se líbí tobě.
Jo. To bude výzva.
Will Smith, Willenium.
- Jako „milénium“. - Tehdy si naposledy někdo koupil CD.
- Lighthouse Family. - Prima kapela.
Mám je rád.
- To mě poser, Susan Boyle? - No?
Co?
- Ta poletí. - Hej! Co to děláš?
Tys to… Bublé ne!
Bublé jo!
Ne! Zbláznil ses? Někoho zabiješ! Tony!
- Radiohead. - To není moje.
Já vím. To je dobrý.
Patří Jill.
- Dala jí to Lisa. - Fakt?
Jo, milovala je.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Takže jste právník?
Ano, advokát.
- Jasně. - A vy?
Ne.
- Co? - Ne, nejsem advokátka.
Dobře. A co děláte?
Moje práce?
Dobře. Nebudu lhát.
Jsem…
lékařka.
- Páni! - Jo.
- Máte vlastní praxi? - Není třeba! Hotovo.
Mám atestaci a tak.
Cože?
Co jste se ptal?
Jestli máte vlastní praxi. Jste praktická lékařka, nebo chirurg?
Jo tak.
Pracuju v nemocnici.
Jako lékařka.
Fajn.
- Objednáme si? - Jo.
Něco jsem zažil, hochu.
- Jo? - Jo.
Jak na horský dráze.
Byla to sakra ženská, sexuálně.
Divoká šelma, kterou nešlo zkrotit.
Parádní sex.
Natočil jsem s ní porno.
Přímo na tomhle koberci.
Chtěla trojku se mnou a Roly Carterem.
Úplná gorila. Znáš ho?
- Ne. - Metr devadesát.
Sto třicet kilo se šperkama.
Souhlasil jsem.
Po mně chtěla jenom držet kameru.
Žádný problém.
„Cokoli chceš, drahoušku.“
Ona je na čtyřech, on u zadních vrátek
a protahuje jí komín.
Celý to natáčím.
Byla v sedmým nebi. Viděl jsem jí to v očích.
Pak Roly koukne na mě,
zničehonic, přímo do objektivu, a zavrtí hlavou,
jako by chtěl říct:
„Tohle je totální hrůza.“
Váhal jsem, jestli myslí úroveň produkce, nebo ten drsný koberec.
Myslel puch jejího futrálu.
- Prosím. - Děkuji.
Díky.
Nádhera.
Máš příležitost vařit? Při tvém…
Ne, mám hrozný kolotoč.
Jo.
- Většinu dní. - Jo.
Kupuju mražené jídlo pro jednoho.
- To je smutný. - Jo.
- Je doktorka! - Mimo službu!
- Cože? - Jsem mimo službu.
Dobrý.
Je v pořádku. Myslela jsem si to.
Proč jsi jí nepomohla?
Je to tu úžasné.
To je ze 14. století?
Nevím.
U toho stolu ji asi požádal o ruku. Pod portrétem královny.
- Vážně? - Jo, sedneme si tady.
To je skvělé.
Představ si, kolik lidí tudy prošlo.
- Tady je to dobrý. - Dobře.
Co to tam děláte?
Sypu trochu tátova popela.
Na koberec?
Jeho poslední přání.
Vážně? On to uklízet nebude.
Je to jenom rituál. Nikomu neuškodí. Vím, že se to pak odklidí.
- Je to vandalství. - Není.
- Nedošlo ke škodě. - Tak odhazování odpadu.
Je to popel mého táty, jo?
Chodil sem dost často. Je to můj způsob rozloučení.
Nasypte ho do koše. Jaký je v tom rozdíl?
Určitě neřekl, abyste posypal koberec.
Ne, ale u tohohle stolu požádal mámu o ruku.
Poznal jsem ho z jeho popisu.
Je to prach, prokristapána!
- Je to nechutné. A co nemoci? - Jaké nemoci?
- Z mrtvol. - Tohle přece není mrtvola.
Kdybych ho vzal z márnice a hodil na zem, měl byste právo se naštvat.
Mám právo. Tohle je moje hospoda.
Můžu vás vyhodit bez udání důvodu.
Oba, ven!
I s tím smetím.
Smetím?
Ty svině!
Vlítlo mi to do pusy!
Tím líp. Snad to bylo jeho péro, ty mamrde.
„Snad to bylo jeho péro,
ty mamrde.“
Překlad titulků: Barbora Vrbová