SERIÁL NETFLIX
Ty debile!
- Dej mi to. - Nenadávej.
Dej to sem. Vždycky mě tím tak vyděsíš!
No tak, běž. Hodná.
Pojď. Hodná holka.
- Panebože! - Blbečku.
Možná ještě stojí za to žít.
- Panebože. - To není vůbec vtipný, mohlo to…
Nesouhlasím.
- Tony, uklidíš to? - Ne.
Narazil jsem si loket.
Do prdele, no tak!
Protahuju se. Rád dělám věci pořádně. Třeba hraju tenis v bílém.
Do prdele, ten míček.
Tony, pozor na jazyk.
15:0.
No tak, Matthew!
- 1:0. - Tak jo, změna stran.
- Na to serem. - Co?
To se po prvním gamu dělá.
Aby to bylo fér. Ale slunce šlo do očí mně, ty píčo.
Mohl bys tu přestat říkat taková slova, prosím?
- To mě poser. - Fajn, prostě…
Ne!
Nedáš.
Dospěj.
Smůla.
Dobrá hra.
- Koukni na sebe. - Co?
- To je výsměch. - Co?
Vypadáš jako Maradona.
Ne v 80. letech, ale…
Těsně před smrtí.
- Po smrti. - Nebuď zlý.
NOVINY TAMBURY GAZETTE
Kdo vyhrál?
On, ale…
- Fakt? - Jo.
Tam už se nesmím ukázat. Ten jeho slovník.
Nadával jako špaček. Z Wimbledonu by ho vyloučili.
- Zasranej Wimbledon. - Vidíš?
Tuhle křičel v kavárně na kluka s miminem.
Řekl přede všemi, že je píčus.
Z dobrého důvodu.
- Proč? - Byl to píčus.
To nikdy nevyslovím.
Znak chudé slovní zásoby. Jak to chlap použije, jdu od něj.
Co když nazve píčusem Hitlera?
Rovnou Hitler.
Tobě to nevadí, ne?
Ale nepoužíval bych to před dámou, když se jí to nelíbí.
Takže to buď musím přestat říkat, nebo tě přimět, aby se ti to líbilo.
Naučím tě to používat brilantně. Změní ti to život, věř mi.
- To slovo ode mě nikdy neuslyšíš. - Uvidíme.
Když mluvíme o slovní zásobě, mám rande s učitelem, takže…
Fajn. Co učí?
Nevím, proč?
No, pokud něco vědeckého, nezmiňoval bych duchy a horoskopy.
Proč? To je taky věda.
Ne, není.
Je to pravý opak. Věř mi.
Tady ji máme.
Zdravím. Mám tu jeden.
- Proč přešla blondýnka přes ulici? - Nevím.
Aby zdrhla před puchem dvou cigošů, co šukali mou ex.
V osm ráno, za sámoškou.
Nechutný.
Proč mi pořád říkáš takový věci? Ani to nejsou vtipy.
Aha, odbornice na humor?
A je to rasistický.
Nekecej! Proč?
- „Puch dvou cigošů“? - Ten puch vycházel z ní!
Použij mozek. Měla děsnej ženskej hygienickej problém.
Čemu nerozumíš? Musel jsem s tím žít.
Zlatý kluci, čisťounký, Danny Richards a Sid Nash.
Báječný kluci. To ona páchla.
Říkám: „Ta tvoje stará čurypinda pěkně zavání.“
Bylo jí to fuk.
Řekla: „Kdyby Bůh chtěl, aby moje díra voněla,
nedá ji vedle prdele.“
Říkáš si: „To má logiku, Briane.“ Ne, nemá.
Problém nebyl v prdeli. Babo raď.
Dobrý ráno, lidi.
Ahoj, Briane.
Uděláš pro mě něco?
Přijde na to.
Můj pošťák je teď v depresi.
Je dost na dně.
Napadlo mě, že kdyby si promluvil s někým, kdo vede fakt hroznou existenci,
mohl by svou situaci brát líp.
- Žádný problém. Nech to na mně. - Dík.
Dám si čaj. Čas na svačinku.
Jasně, squash.
- Co? - Squash.
Není třeba. Potvrdil jsem výhru a máš pravdu, jsem míň agresivní.
- Máš strach? - Ne.
Zní to jako zbabělost.
- Ne. - Je na tebe squash moc?
- Ne. - Už jsi to hrál?
V tomhle století ne, ale nevadí.
Prima, nevadí. Uvidíme se na kurtu.
Nikdy v ničem nevyhraje. To nedopustím.
Udělám cokoli, aby…
Koukni, jak je nažhavenej.
Nestrpí to. Nechápe, že jsem ho porazil.
Takže to byla dětská láska a pak jste ztratili kontakt?
Ano. Potkali jsme se v roce 1957.
Bylo mi 16 a Billovi 17.
Pracovala jsem v továrně a Bill jako správce parku.
Chodili jsme spolu asi rok a pak se rozešli.
- Pamatujete si důvod? - Nepamatuju si, co jsem snídal.
A hodně pil. Byl pořád opilý.
- Teď nepiju. - Já ano.
Takže jsme ztratili kontakt.
Já se pak vdala a on oženil. A to bylo všechno.
Za ta léta jsme myslím na sebe párkrát narazili.
Když jsme zjistili, že jsme oba vdovci,
zašli jsme na čaj a zase to tam bylo.
Ta jiskra nikdy nezmizí.
Svatbu jsme neplánovali,
ale jako katolička jsem se cítila provinile kvůli sexu.
Sex.
Dobře. Kdy bude svatba?
- 28. srpna. - Osmadvacátého.
- Já taky v srpnu. - Blázne.
Tak gratuluju. Doufám, že vás čeká hodně krásných společných let.
Snad tentokrát odejdu první.
Snad včas, abych si stihla najít někoho dalšího.
Fotku.
Úsměv.
Skvělý.
Objímal jsem Lisu dost?
Děláš si srandu? Nikdy jsem nepotkal oddanější pár.
Ne, ona věděla, že ji miluju, ale řekl jsem to nahlas? Připomínal jí to?
Jo, všem kolem to bylo jasné, natož jí.
Jsi dobrej kámoš.
Jsem jenom upřímný. Taky to chci.
June je to nejlepší, co mě kdy potkalo.
Věř nevěř, nejsem tak žádaný, jak by se zdálo.
- Jsi fajn úlovek. - Obejmeš mě?
- Ne, padej, ty zpocenej měkkýši. - Už nejsem fajn úlovek?
Jo, ale myslel jsem jako v těch rybářských pořadech,
kde něco vytáhnou z hlubin.
Co už mělo vyhynout.
Ani nevědí, co to je. Takovej sliz. Buď ryba, nebo slimák.
Takže zpátky v normálu.
- Nic už se nevrátí do normálu. - Sakra. Proč jsem to řekl?
Normální bylo, když jsme se opili a tys spal na gauči.
Co se napít dneska večer? Nic velkého. Zvládnu to domů.
Tak dobře.
Čau, chlape.
- Ahoj. - Dobrý?
- Jo. - Jak se vede?
- Jo, dobrý. - Jo?
Hezkej den, ne?
- Prej jsi trochu na dně. - Jo.
Povídej.
Každý ví, čím se Roxy živí.
- Stydím se. - Stydíš?
Nejspíš nosím noviny chlapům, co s ní šukali.
Přinejmenším.
- Jak to myslíš? - Za prachy to nebude klasickej mrd.
Víš, kam mířím?
Uvažuj. Představ si, co všechno musí udělat.
Misionářská, misionářská. Nuda.
„Otoč se. Ukaž ten zadek.“
Nuda.
„Otočit. Ocumlej mi toho mýho nanuka.
Bacha na zoubky! Jenom dásněma!
Nádhera. Na, tady máš prachy.
A teď se vrať za tím svým pošťákem.“
Chápeš?
Hele, aspoň jí za to platí.
Moje žena dávala zadara.
Někdy za mými zády. Někdy mě nutila to točit.
Jak se asi cítím? Natáčím to. Jak se mám cítit?
Jako nula.
Jako slimák, co ožírá ptačí trus
v dešti, jenom aby ho rozdupli
a nechali chcípnout.
Chci tím říct, nebuď slimáčí nula jako já.
Buď chlap.
Tak zatím.
- Zdravím. - Ahoj.
Jsi můj syn.
Jo.
Jak se máš, tati?
Nemůžu si stěžovat.
Kde jsi byl?
V Austrálii.
Kde to je?
Když vyjdeš a zahneš doleva,
tak asi 15 000 kilometrů.
Aha.
Ale už jsi zpátky?
- Jo. - Nadobro?
- Jo. - Ahoj.
Ahoj.
Právě si… Víš…
Povídáme.
Měl bys mi přinést moje šachy.
Dáme hru. Jako klukovi ti to šlo.
- Fakt? - Jo.
Kde jsou?
V příborníku, vedle sherry.
- Zítra je přinesu. - Díky.
Radši bych měl jít.
Můžu si dát rychlou pauzu a projít se s tebou, chceš?
Jasně.
- Ahoj, tati. - Ahoj.
Co to děláš?
- Přátelé se drží za ruce. - Vážně?
Jo.
- Někdy dokonce i muži. - Gayové.
Někdy i hetero.
Kteří hetero muži se na ulici drží za ruce?
Ve Španělsku. A nejsou gayové.
Někteří jo.
- Moc ne. Jsou macho. Toreadoři. - Jasně.
- Toreadoři nejsou gayové. - Ne.
V těch baretech a flitrových punčoškách,
jak tančí a nechají na sebe házet růže.
Rozhodně nejsou gayové.
Sadistický svině.
Ale ne gayové. Kam jdeme?
- Co to děláš? - Narciska.
Poškození veřejné zeleně.
Neser. Utrhla jsem ji pro tebe, ty vole!
Tak jo, jdeme na to.
Jak někteří z vás možná vědí,
koná se 500. ročník Tamburské pouti
a moji maličkost oslovili,
aby Tamburíni zajistili nějakou tu kulturu.
Zlanařil jsem Coleen.
Bude se v zákulisí starat o organizaci
a taky o nás napíše velký článek.
Celý já, dostat nás do záře reflektorů, že?
Tak povídejte, co uděláme? Chci slyšet nápady.
- Napadá vás něco? Něco historického. - Bídníci.
Bídnici se odehrávají v minulosti. Ale to nemůžeme.
To platit nebudu. Nasrat.
To jsem udělal s Evitou.
Pořád to splácím.
Ne, potřebujeme něco interaktivního, kde se procházíte,
taková promenáda.
Lidi přijdou až k vám. Přijde viking, znásilňuje a drancuje.
Jenom jako.
Přijde k vám mnich, požehná vám. Něco z minulosti!
Pirátská loď. Já nevím. Prase! Prostě pobíhající prase.
Je to dobrý nápad? Já nevím.
No tak! Nemůžu to vymýšlet sám. Co dál vás napadá?
Můžu být shakespearovský herec bez práce.
Nezačínej, Jamesi.
Přišli jsme se bavit. Vyšetřili jsme si na to čas.
Ale ty nemusíš roznášet noviny.
Ani ty ne. Většinu vyhodíš.
Hele, teď se mi moc nedaří…
Nikdy se ti nedařilo, Jamesi.
A co já? Vsadil jsem na špatného koně.
Trochu se o něj bojím,
protože kromě hraní už mu nezbude vůbec nic.
Tohle je hraní. Co víc chceš?
Ale amatérské. Je to amatérské!
Amatérské? Jak se opovažuješ?
Jsem profesionální herec a režisér, prosím pěkně.
- V čem jsi hrál? - Taxikář, muzikál, ve Wiganu.
- Stálo to za něco? - To mi řekni ty.
Mluvíš se mnou? Já totiž mluvím s tebou.
S kým jiným bych asi tak kurva mluvil?
Pif, paf!
Jsem taxikář.
Na práci celou noc mám. Kunčafty si vybírám.
Pif, paf!
Jsem taxikář.
Jestli dealuješ crack, dostaneš pár kulek, to si piš!
Hned teď!
Taxi!
Je dobrej.
- Dneska se na číšníky moc neluská. - Nabídnu vinný lístek?
„Mohu“ vám nabídnout lístek?
- Pardon. - Děkuji.
Vyznáš se ve víně?
Ani ne. Mám ráda prosecco.
- Mám vybrat? - Jo.
Mohu poprosit o dvě sklenky
Chianti Classico 2017, ano?
- Tím začneme. - Které to je?
Konkrétnější než Chianti Classico 2017 už snad být nemohu,
je to tu černé na bílém.
- Jo. - Profesionalita nade vše.
Když v tom nemáte srdce, možná byste tu neměl být.
Beru minimální mzdu.
Měl ses líp učit.
A odchází se staženým ocasem.
Takže pracuješ… Lokty ze stolu. Pracuješ v médiích?
- Jo. - V novinách?
Jo.
Já čtu jen The Guardian.
Příležitostně Private Eye, ale ani to není můj styl.
Mám to, čemu říkám kreativní mozek.
Píšu básně.
Máš ráda poezii?
- Jo. - Ano.
- Opravdu? - Jo.
Spousta lidí říká, že mají rádi poezii, ale myslí tím,
že mají rádi Kiplingovo Když.
Z nějakého důvodu to považují za vysoké umění.
Jako lidi, co říkají… Lokty.
Jako lidi, co říkají, že hrají šachy, ale myslí tím,
že znají pravidla tahů figurek.
Máš ráda šachy?
- Já šachy nehraju. - Nehraješ. Tak to vidíš.
- Ale znáš tahy figur? - Některých.
Tady to máme.
- Některých. - Prosím?
V šachách je kůň. Koník.
Jezdec.
- A chodec. - Pěšec.
Hraju dámu.
Dáma je snazší, že?
Dáma je prostinká hra.
No jo.
Ovoce pětkrát denně.
- Hrozny. - Přesně tak.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Jsi v pohodě? - Jo, a ty?
Chtěl jsem se tě na něco zeptat.
- Tak jo. - Neboj se odmítnout. O nic nejde.
Napadlo mě, jestli bys mi nechtěl jít za svědka.
Ty vole.
Přijdu ti jako dobrý svědek?
- Nikdo jiný mě nenapadá. - Jasně.
Tak jo.
Asi to musím vzít, co?
Pokud budu naživu.
- Pořád vedeš tyhle řeči? - Ne…
Moc jím a piju. Možná se srpna nedožiju.
Fajn, pokud zemřeš přirozenou smrtí, tak v pořádku.
V to teď doufám.
Než být svědkem na svatbě, to radši umřu.
Jsem polichocen. Do prdele.
Musím zůstat střízlivý?
Do projevu radši jo.
Tak dáme projev před obřadem.
Jasně. Tak jo.
Nech toho. Dáme…
Učíš vědecké předměty?
Ne.
Působím v umělecké sféře výuky. Učím angličtinu.
- Jazyk a literaturu, konečně spolu. - To je fajn.
- Mám ráda horoskopy a tak. - Prosím?
Mám ráda horo…
- Horoskopy? - Jo.
- A ty? - Jestli mám rád horoskopy?
- Jo. - Ne. Jistěže ne.
Volovina, bláboly.
Zbožná přání pro naivky a zoufalce.
Bez urážky.
Narovnej se.
Ramena dozadu. Lokty ze stolu, vždycky.
- Těšíš se na manželský život? - Rozhodně.
Jo. Samozřejmě si uzavírám možnost užívat si jinde,
ale výhody převažují.
To je dobře.
Například dřív jsem celý večer seděl u telky a cpal se.
Teď to dělám dál.
Jen už nemusím pro jídlo vstávat. Nosí mi ho.
- Paráda. - Musím čučet na holčičí pořady.
Co třeba?
Koruna, Potvora, ten pořad o pečení.
Ale když mě tam nějaký dort láká,
řeknu: „Vypadá dobře,“ a druhý den ho mám na talíři.
Takže cukrářská reality show je pro tebe jako teleshopping?
- Jo. - Bomba. Ty si žiješ.
Dvě dopředu, jedno stranou.
Lokty.
Děkuji.
- Zvu tě. - Skvělý.
A ty dáš dýško.
- Kolik to je? - 38 liber.
- Jasně. - Takže 15 %.
A to je?
Tak kolik je 10 % z 38?
3,80.
3,80, správně.
A plus 50 %?
Nechám mu bůra.
To je málo, ne?
- Tak deset. - Až moc.
- Jsem štědrá. - Tak dobře.
A copak to tu máme?
Debetní karta HSBC Plus.
Knírku!
Knírači!
- Poslední dobou vypadáš šťastnější. - Fakt?
Jo.
Snažím se držet.
Chci se dát dohromady.
Chci být dobrý člověk.
Ale někdy…
se prostě neobtěžuju.
Je to moc těžké.
Napovídáme toho, ale když přijde na věc,
před skutečnou obětí utečeme. Třeba…
dal bych ledvinu někomu cizímu?
Ne. Rozhodně ne.
Nedal bych ji ani tobě. Ale někteří ano.
Kde se to v nich bere?
To je neuvěřitelné.
Já chci udělat něco dobrého, víš?
Chci se obětovat. Chci…
něco změnit,
ale pak si řeknu:
„K čemu?“
Dám někomu ledvinu,
ale on jednou stejně umře, takže…
není to fuk?
Když vidím děti na hřišti, neřeknu si: „Mají celý život před sebou.“
Ale: „Jednou stejně umřou, je to všechno k ničemu.“
Dáš mi svůj projev k autorizaci?
Podstatné je, že smrt už je mi jedno.
Ne že chci umřít. Prostě…
je to jedno.
Už v sobě nemám ten vztek. Nechci trestat svět.
Život mám za sebou a už není co dodat.
A štve mě, že si lidi myslí, že to můžu zase zažít s někým jiným.
Nahradit Lisu. To nejde.
Jsem s tím smířený.
Díky tomu je čas strávený s ní o to krásnější, vzácnější.
A všechno, co mám, mám díky ní.
Splatila hypotéku na dům. Uzavřela životní pojistku.
Mám 150 táců a ani jsem…
si je nevybral.
Máš 150 táců?
Ten šek jsem si nenechal vyplatit,
protože ty prachy nechci.
Kvůli tomu,
jak jsem je získal.
Tony, slib mi, že si je vybereš,
už jen proto, aby nezůstaly blbý pojišťovně.
Skoč tam, jo? Nechci rušit psa.
- Co? - Běž.
- Nazdar. - Ahoj.
Kath.
Dobrý?
- Jo. - Jak to šlo?
Neumím to popsat.
Jaký byl?
Totální píčus.
Jsem na tebe hrdý. Dáš si skleničku?
- Ano, prosím. - Podej Kath skleničku.
- Co? - No tak, já nemůžu.
To je teda přístup.
Překlad titulků: Barbora Vrbová