СЕРІАЛ NETFLIX
От мудило!
-Віддай. -Не лайся.
Дай-но сюди. Ця штука дуже небезпечна!
Ходімо. Хороша дівчинко.
Хутчіше. Хороша дівчинко.
-Боже мій! -Йолопе!
Заради цього варто продовжувати жити.
-Боже мій. -Це не смішно.
Навпаки, дуже.
-Тепер прибери це все. -Ні.
Ліктем теж вдарився.
Срака-мотика! Скільки можна?
Я розминаюся. Є певні правила. Як-от біла форма для тенісу.
Дай сюди цей довбаний м’ячик.
Тоні, будь ласка, не лайся.
15–0.
Ну ж бо, Метью!
-Перший гейм мій. -Міняємося.
-Ні, до біса. -Чому?
Такі правила першого гейму.
У тебе кращий бік. А мене сліпить сонце. От мудило.
Будь ласка, припини лаятися тут.
-Срань господня! -Припини!
Ні!
Дзуськи тобі!
Зберися!
Не пощастило.
Добре зіграли.
-Неймовірно. -Що?
-Це просто знущання. -Що саме?
Ти наче Марадона.
Не з 80-тих, а…
перед його смертю.
-Ні, після. -Не грубіянь.
«ТЕМБЕРІ ГАЗЕТТ»
Хто переміг?
Він, але…
-Справді? -Так.
І я ніколи не зможу повернутися туди через лайку.
Матюкався на весь корт. За це виганяють із Вімблдону.
-Сраний Вімблдон. -Чуєте?
Днями він кричав на чувака з дитиною в кафе.
Називав його мудилом.
І правильно зробив.
-Чому? -Бо він мудило.
Для мене це заборонено слово. Якби чоловік так лаявся, я б його відшила.
-А якби він назвав Гітлера мудилом? -Як же без Гітлера.
Тебе ж це не ображає.
Ні, але я б не лаявся при жінці, якщо їй неприємно.
Тобто я маю припинити лаятися чи змусити тебе почати.
Я навчу тебе. Це змінить твоє життя. Повір мені.
-Я ніколи не буду лаятися. -Подивимось.
Раз ми говоримо про лексику. У мене побачення з вчителем.
Добре. Що він викладає?
Не знаю. А що?
Якщо це точні науки, краще не згадуй про привидів і гороскопи.
Чому? Це теж наука.
Ні, це не наука.
Це туфта. Повір мені.
А ось і вона.
Привіт. Заціни.
-Чому курка перейшла дорогу? -Не знаю.
Через сморід від єблі між циганами й дружиною.
Це було о 8:00 за супермаркетом.
Яка гидота.
Нащо ти мені це розповідаєш? Це навіть не жарт.
Записалася в критики?
І він расистський.
Ні! Чому?
-«Сморід від циган». -Смерділо від неї!
Думай своєю довбешкою. У неї ж були проблеми з гігієною.
Невже не зрозуміло? Я жив із нею, тому знаю.
Хлопці були чистесенькі. Денні Річардс і Сід Неш.
Чудові хлопаки. Це від неї тхнуло!
Я їй казав: «З твоєї печери так тхне, аж носа закладає».
А їй було байдуже:
«Якби Бог дав мені іншу дірку, він би не послав мені гімнюка».
Може здатися, що вона має рацію. Але це не так!
Проблема була не в гімнюку. Ось так.
Привіт, народ!
Привіт, Браяне.
У мене прохання.
Що треба?
У поштаря почалася депресія.
У нього зараз чорна смуга.
Якщо він поговорить із кимось, чиє життя теж у повній дупі,
йому може стати краще.
-Не проблема. Я з ним поговорю. -Дякую.
Хочу чаю. Час чаювати.
Гаразд. Сквош.
-Що? -Сквош.
Не треба. Я довів усе, що хотів. Ти маєш рацію. Це допомагає з гнівом.
-О, то ти сцикун? -Ні.
А здається, що так.
-Ні. -Сквош надто складний?
-Ні. -Грав раніше?
Сто років тому, але це не проблема.
Раз це не проблема, побачимося на корті.
Він ніколи не переможе. Я не дозволю.
Я все зроблю, щоб він не…
Глянь на нього. Увесь на нервах. Не може повірити, що я переміг його.
Ви закохались у молодості, а потім ваші шляхи розійшлися.
Так. Ми познайомились у 1957 році.
Мені було 16, а Біллу - 17.
Я працювала на фабриці, а він був двірником.
Ми зустрічалися понад рік, а потім розійшлися.
-Пам’ятаєте чому? -Я не пам’ятаю, що їв на сніданок.
Він пиячив. Був завжди п’яним.
-Зараз не п’ю. -А я почала.
Отже, ми розбіглися.
Одружилися з іншими, і все.
Ми бачилися кілька разів протягом цього часу.
Коли мій чоловік і його дружина померли, ми зустрілися й знову зійшлися.
Кохання знову розгорілося.
Весілля в планах не було,
але я католичка, і мене замучило сумління через секс.
Секс.
Гаразд. То коли весілля?
-28 серпня. -28-го.
-І я теж у серпні. -Дурень.
Вітаю. Бажаю прожити ще багато щасливих років разом.
-Сподіваюсь, цього разу помру першим. -Але зачекай, поки я не знайду іншого.
Зроби фото.
Усміхніться.
Чудово.
Я показував своє кохання?
Жартуєш? Ви з Лізою були найзакоханішою парою.
Так, вона знала, що я її кохаю. Проте чи говорив я їй про це?
Чи було цього достатньо?
Так, абсолютно. Усі це бачили, а вона тим паче.
-Ти - хороший друг. -Я просто сказав правду. Я теж так хочу.
Зустріч із Джун - найкраща мить мого життя.
Як це не дивно, я був не дуже популярним.
-Ти - гарний улов. -Обіймашки?
-Нізащо. Ти - спітнілий молюск. -А я думав, що гарний улов.
Так, але я мав на увазі шоу, де показують,
як витягають щось із морських глибин.
Невідому вимерлу істоту. Рибу чи якогось слимака.
Бачу, ти вже в нормі.
-Ні, минулого не повернути. -От лайно. Нащо я це сказав?
Раніше ми напивалися, а ти спав у мене на дивані.
То вип’ємо сьогодні. Трохи. Я піду додому спати.
Гаразд.
Гей, хлопче.
-Як ти? -А ти?
-Норм. -То як справи?
-Добре. -Невже?
Чудовий день, так?
-Чув, тобі паскудно. -Так.
Розповідай.
Усі знають, чим Роксі заробляє на життя.
-Мені соромно. -Соромно?
Я приношу пошту чувакам, які її чпокали.
Це ще нічого.
-Тобто? -Це ж платні потрахушки.
Вкурюєш?
Ти лише уяви все, що їй доводиться робити.
Спочатку по-місіонерськи. Прикинь, як нудно?
«А тепер покажи дупу».
Знову нудно.
«Розвернися й посмокчи мого льодяника.
Прибери вставні зуби. Краще яснами.
Чудово. Ось, тримай гроші. А тепер повертайся до свого поштаря».
Розумієш?
Слухай, їй хоч би платять.
Моя робила це задарма.
Іноді в мене за спиною, іноді змушувала знімати.
Стояв із камерою й знімав. Як я мав почуватися?
Жалюгідно.
Як слимак, який їсть пташине лайно,
під дощем. Його роздавлять і залишать
помирати в агонії.
Мораль - не будь жалюгідним слимаком, як я.
Будь чоловіком.
Бувай.
-Привіт. -Привіт.
Ти мій син.
Так.
Як ти, тату?
Потихеньку.
А де ти пропадав?
В Австралії.
Де це?
Виходиш, повертаєш ліворуч,
і ще 16 000 кілометрів.
О, ясно.
Ти вже повернувся, так?
-Так. -Назавжди?
-Так. -Привіт.
-Здоров.
Ми просто…
тусуємося.
Принеси мої шахи.
Зіграємо. Ти був колись вправним гравцем.
-Невже? -Так.
Де вони?
У шафі, там де херес.
-Завтра принесу. -Дякую.
Маю вже йти.
Можу взяти перерву й пройтися з тобою?
Так, звісно.
-Бувай, тату. -Бувай.
-Що ти робиш? -Друзі можуть триматися за руки.
-Невже? -Так.
-Навіть чоловіки це роблять. -Ґеї?
Ні, іноді гетеросексуали також.
Гетеросексуали тримаються за руки на прогулянці?
В Іспанії. І вони не ґеї.
Але деякі - ґеї.
-Не всі, але вони такі мачо. Матадори. -Так.
Матадори не ґеї.
Ні. У своїх капелюшках і блискучих трико.
Бігають по арені й збирають троянди.
Ні, точно не ґеї.
Мудаки-садисти.
Але не ґеї. Куди ми йдемо?
-Що ти робиш? -Рву нарцис.
Кримінальний злочин.
Бляха! Я ж для тебе його зірвала, бовдуре!
Отже, починаймо.
Деякі з вас вже знають,
цього року ми святкуємо 500-річчя ярмарку Тембері.
І мене попросили залучити
драмгурток Тембері до підготовки.
Я запросив Колін.
Вона робитиме замітки про підготовку,
а потім напише велику статтю про наш гурток.
І ми будемо в центрі уваги. Не дякуйте.
Ну ж бо. Що будемо робити? Потрібні ідеї.
-Що думаєте? Щось історичне? -«Знедолені».
Так, «Знедолені» про минуле. Але нам не підходить.
Грошей немає. Пішло воно.
Мені вистачило «Евіти».
Досі розплачуюсь.
Ні, потрібне щось інтерактивне. Щоб відвідувачі теж брали участь.
Прогулянка з персонажами.
Приміром, підходить вікінг і ґвалтує, грабує тебе.
Не навсправжки.
Чернець благословляє тебе. Герої з минулого!
Пірати. Не знаю. Свиня! Просто бігає по ярмарку.
Як вам? Бо я вже не знаю.
Ну ж бо! Чому лише я придумую? Які у вас ідеї?
Можу зіграти актора шекспірівського театру.
Не починай, Джеймсе.
Ми покинули справи і зібрались не заради сварок із тобою.
-Але це не ти розносиш газети. -І не ти, бо більшість викидаєш.
Слухай, зараз у мене поганий період, і…
А коли він був хороший, Джеймсе?
А я? Я поставив не на того коня.
Я переживаю за нього.
Без акторства йому більше нічого робити.
А що ми зараз обговорюємо? Що ще треба?
Це аматорство! Ми всі аматори!
Аматори? Як ти смієш.
Я професійний актор і режисер, щоб ти знав.
-Де ти грав? -У мюзиклі «Таксист» у Вігані.
Мав успіх?
Заціни.
Це ти зі мною говориш? Бо я з тобою говорю
Тут немає нікого З ким іще говорити
Піф-паф!
Я таксист
Працюю вночі З пістолетом у руці
Піф-паф!
Я таксист
Продаєш крек у цю годину Ось тобі куля в спину
Уночі!
Таксі!
А він крутий.
-Треба лише клацнути пальцями. -Ось винна карта.
«Ось, будь ласка, винна карта».
-Вибачте. -Дякую.
Знаєшся на вині?
Не дуже. Мені подобається просекко.
-Тоді я виберу? -Так.
Будь ласка, принесіть два келихи
«К’янті Класико» урожаю 2017 року.
-Почнемо з цього. -Яке це вино?
Гадаю, точніше сказати неможливо. «К’янті Класико» урожаю 2017 року.
Написано чорним по білому.
-Так. -Ви маєте знати меню.
Якщо це не ваше покликання, вам тут не місце.
Я отримую мінімалку.
Треба було в школі вчитися.
Утік, піджавши хвоста.
Отже, ти працюєш… Лікті зі столу. У ЗМІ?
-Так. -У газеті?
Так.
Я читаю лише «Ґардіан».
Іноді «Прайвет Ай». Але я швидко втрачаю інтерес.
Я творча особистість.
Пишу вірші.
Любиш поезію?
-Так. -Так.
-Справді? -Так.
Багато хто каже, що любить,
але насправді вони читали лише «Заповіт» Шевченка
і вважають це ідеальною поезією.
Так само як люди, які… Лікті.
…думають, що знаються на шахах.
Але насправді, вони лише знають, як ходять фігури.
Граєш у шахи?
-Ні, не граю. -Не граєш. Це я й кажу.
-Але ти знаєш, як ходять фігури? -Так, деякі.
Що я й казав.
-Деякі. -Перепрошую?
У шахах є маленький кентавр.
Просто кінь.
-І лошак? -Пішак.
Я граю в шашки.
У шашки грати легше, так?
Дуже проста гра.
Ось так.
Щоденна порція фруктів.
-Виноград. -Так.
-Будьмо. -Будьмо.
-Як ти? -Добре. А ти?
У мене прохання.
-Слухаю. -Можеш відмовитись. Я зрозумію.
Будеш моїм шафером на весіллі?
От бляха.
Я справді кращий варіант?
-Єдиний, якщо чесно. -Звісно.
Гаразд.
Добре, буду шафером.
Якщо доживу.
-Знову починається? -Ні.
Я забагато п’ю та їм. Можу не дожити до серпня.
Якщо помреш від природних причин, я не плакатиму.
Дуже на це сподіваюся.
Краще померти, ніж бути шафером на весіллі.
Мені приємно, але ж срань господня!
Це ж треба бути тверезим?
До промови.
Тоді зроблю промову до церемонії, гаразд?
Так, звісно.
Усе, кінець. А тепер…
Викладаєш точні науки?
Ні.
У мене творчі предмети. Я викладаю англійську.
-Мову й літературу. Обидва предмети. -О, добре.
-А я люблю гороскопи. -Перепрошую?
Я люблю горо…
-Гороскопи? -Так.
-А ти? -Чи люблю я гороскопи?
-Так. -Ні. Звісно ж, ні.
Маячня й дурниці.
Самообман
для наївних і зневірених.
Без образ.
Не сутулься.
Розправ плечі. Не клади лікті на стіл. Ніколи.
-Хочеш скоріше одружитися? -Абсолютно.
Звісно, я вже не буду вільним гравцем,
але переваг більше ніж недоліків.
Добре.
Приміром, раніше я дивився телек і їв усю ніч.
Тепер я можу робити те саме,
але мені не треба вставати. Вона все приносить.
-Геніально. -Але мушу дивитися дівчачі шоу.
Які?
«Корона», «Погань», «Великий пекарський турнір».
Але якщо мені подобається торт,
я кажу: «Смакота». І вона точно спече його завтра.
Тобто «Великий пекарський турнір» - це телемагазин для тебе?
-Так. -Не життя, а казка.
Ходимо два рази вперед, один - убік.
Лікті.
Дякую.
-Я заплачу. -Чудово.
А ти лиши чайові.
-Скільки? -Тридцять вісім фунтів.
-Добре. -Це 15 %.
А це…
Скільки буде 10 % від 38?
-Три фунти, вісімдесят. -Порахувала!
І плюс 50 %?
Ось п’ять фунтів.
Але цього замало.
-Тоді десять. -Забагато.
-Я щедра клієнтка. -Гаразд.
А в мене що?
Карта HSBC. Лише для кращих клієнтів.
Вусатий офіціанте!
Вуса, ми чекаємо.
-Ти наче видаєшся щасливим. -Невже?
Так.
Просто намагаюся жити далі.
Хочу нарешті прийти в норму.
Хочу бути хорошою людиною.
Але іноді
мені на все плювати.
Це занадто складно.
На словах ми всі хороші, але насправді
ми не готові на справжні жертви.
Чи віддав би я нирку незнайомцю? Нізащо.
Навіть тобі. Але деякі люди готові це зробити.
Як вони можуть бути такими добрими? Це неймовірно.
Я теж хочу щось зробити.
Допомогти іншим.
Змінити чиєсь життя.
Але потім я думаю:
«Навіщо?»
Я віддам нирку,
але ця людина все одне колись помре.
То в чому сенс?
Коли бачу дітей, я не думаю:
«О, у них попереду ціле життя».
Я думаю: «Вони помруть колись, тому в житті немає сенсу».
Даси прочитати промову перед виступом?
Я просто хочу сказати, що більше не боюся смерті.
Я не хочу помирати, але…
мені байдуже.
Я більше не злюся, нікого не звинувачую.
Я прожив життя, і можна ставити крапку.
Але мене дратує, коли люди хочуть, щоб я знову знайшов собі пару.
Ніби я можу замінити її. Не можу.
І не хочу,
бо це робить наші стосунки ще прекраснішими, ціннішими.
Усе, що в мене є, - її заслуга.
Вона виплатила іпотеку, зняла всі свої страхові гроші.
У мене чек на 150 штук, і я досі…
не забрав гроші.
У тебе 150 штук?
Я не перевів чек у готівку,
тому ще це неправильно.
Тому що
вона померла.
Тоні, будь ласка, забери ці гроші.
Не лишай їх довбаній страховій компанії.
Відчиниш? Не хочу турбувати собаку.
-Що? -Ну ж бо.
-Привіт. -Привіт.
Це Кет.
Усе добре?
-Так. -Як усе пройшло?
З чого почати?
Як він тобі?
Повний мудило.
Я так пишаюся тобою. Вип’єш?
-Так, будь ласка. -Принесеш келих?
-Що? -Ну ж бо! Я не можу.
Бач, який дратівливий.
Переклад субтитрів: К.Яцук