SERIÁL NETFLIX
Objevil se u dveří s tím,
že dělá bezpečnostní kontroly u zranitelných lidí, jako jsem já.
Chtěla jste vidět jeho průkaz?
Ne, byl v uniformě. Měl helmu a tak.
- Jsem hloupá? - Ne, vůbec ne.
Pak šel dál
a uvařila jsem mu čaj.
Ptal se na poplašné zařízení a já řekla, že nemám.
Zámky na dveřích.
Byl velmi přesvědčivý a vyznal se.
Pak se zeptal, kde mám uložené šperky a cennosti.
Řekla jsem, že nic cenného nemám,
ale že už si pár let spořím z penze
a mám asi 500 liber v dóze na sušenky.
Požádal mě, abych mu ji ukázala.
Řekl: „V pořádku. Tam se nejspíš nepodívají.“
Vrátili jsme se do obýváku
a on si chtěl odskočit a zřejmě tam šel a…
- Jo. A jste pojištěná? - Ne.
Nevrátí mi to, i kdyby ho chytli. Nejspíš to utratil za drogy.
Nejspíš.
- Nahlásila jste to na policii? - Ano, a potvrdili, že nebyl od policie.
Říkali, že žádný policajt nemá na čele vytetováno „Made in Britain“.
- Měl na čele tetování „Made in Britain“? - Ano.
- Fotku. - Jo.
Jsem tak blbá.
Nejste blbá.
- Svět je pěkně zkurvenej. - Úsměv.
Život je fakt nespravedlivý.
Důchodci by se neměli stydět, že je podvedl nějakej šmejd.
DÁRKY
Pro něco si tam skočím.
- Tak zatím. - Zatím.
PEČOVATELSKÝ ÚSTAV „PODZIMNÍ LISTÍ“
Nesu ti šachy, tati.
- Ty sis to pamatoval. - Jeden z nás musí.
- Co? - Pamatovat si.
Pamatovat si co?
Mě omejou.
- Máš se? - Jo.
Mám narozeniny.
Fakt? Nevarovala jsi mě.
- O nic nejde. - Nechceš zajít na skleničku?
To nemusíš.
Hlídáš snad mou spotřebu?
Fajn, pokud máš čas.
Času dost. Koukni.
Na týhle šachovnici segregace neplatí.
Prosím. Snažím se soustředit.
Ne, tam někdo je.
Tam to ne…
- Lepší? Spokojen? - Jo.
Jdeme na to!
Táhneš.
Asi bych začal tímhle.
Taková hloupost.
Tak jo. Ticho, všichni! Tak jsme tu komplet.
Tamburská pouť, velká věc.
Budu celou akci moderovat.
Mám epesní kostým. Kožené kalhoty a bič.
- Za co jdeš? - Za otrokáře.
Kdysi se tu s otroky dost kšeftovalo.
Máme taky tu věc s terčem.
Trefíš ho míčem a shodí to čarodějnici do vody.
June bude naše čarodějnice.
Jo. Miluju čarodějnice.
Potřebujeme dobrovolníka, co bude stát v kládě
a budou po něm házet rajčata, zkažená vajíčka a podobně.
- Jamesi. - Ne. Do toho nejdu.
Je to na charitu.
To zvládne každý. Já jsem zkušený herec.
No potěš.
Zkušený herec… Co teda budeš dělat?
Musí to být něco klasického, stovky let starého.
- Co kopeček? - Perfektní.
Jakej kopeček?
Taková tradiční věc, nevím.
- Menší kopec. - Jak můžu být kopec?
Lehneš si na zem, zakryjeme tě blátem a drny.
A dáme na něj kytičky.
Dáme kolem krásné kytičky. Bude to nádhera.
Lidi budou chodit kolem: „Hele, kopeček!“
Nebudu zasranej kopeček!
Bacha na jazyk!
Nemůžu uvěřit, že mi tohle nabízíš.
Máš být můj agent.
Fajn, neseženeš mi normální práci. To je vyloučené.
Ale navrhnout, že mě na veřejnosti zaházíš blátem?
Neuvěřitelný.
Pardon, že to musíte poslouchat. Je jako divoký býk.
- Má zácpu. - To ho neomlouvá!
A mýlíš se, Jamesi.
Protože jsem ti práci našel.
- Chtěl jsem ti to říct později. - Jasně. Jakou?
Znáš pořad Nevhodní k randění?
Ne. O co jde?
Lidi randí a zkoušejí, jestli si sednou. Nádhera.
Reality show?
Ano, ale je to geniální!
Není to profesionální herecká práce.
V tom je ten vtip.
Je to pro lidi, co jinak nemají šanci randit,
protože jsou postižení, zohyzdění nebo tak.
- A v čem to splňuju já? - Řekl jsem jim o tvé postavě.
- Jasně. - Ale to nestačilo.
Tak jsem řekl…
„Je mentálně retardovaný.“
To mě poser!
No co?
Nepůjdu do zasraný reality show
předstírat mentála, protože mi neumíš sehnat práci.
Tohle nejde vyhrát. Je to práce.
Není to práce!
Předstírat postižení.
- Herectví je předstírání! - Co jsi vůbec řekl, že mi je?
Nešel jsem do detailů. To je sen každého herce!
Třeba Daniel Day-Lewis, Moje levá noha. Ty vole, co mu bylo?
- Nevím. - Nikoho to nezajímalo.
Rain Man. Co to ten blbeček dělal?
Nic na tom není!
- Zapomeň na to. - Jsi herec!
Zapomeň na to. Je to urážlivé. Ty mě urážíš.
Já to vezmu.
S tebou by to nebylo ono. Ty trochu mentál jsi.
To je fakt.
NOVINY TAMBURY GAZETTE
Mám balíček pro Kath.
Podepíšu to.
Podepíšu to, jestli chceš.
- Nemusíš, vezmu to. - Jsem Kath.
Motorkář?
Ne, bojím se v autobuse.
- Moc vtipný. - Mám Hondu.
To je úžasný.
- Jste novinářka? - Za trest.
Jak to myslíte?
Nijak.
Jo, novinářka.
Teda prodávám reklamu vedle té novinařiny.
Sice dlouhá pracovní doba,
ale člověk si přijde užitečný.
A přesčasy mi nevadí, protože jsem singl.
Mladá, svobodná a singl.
- Nezajdeme někdy na drink? - Ráda.
Ahojky!
- Nazdar. - Ahoj.
- Nesu ti pišingr, zlato. - Díky.
- Sbohem, dieto. - Jo.
Nevejdeš se do svatebního obleku.
Já jsem v pohodě, šiju si šaty sama, tak je zvětším.
Šiješ si svatební šaty?
- To víš, šetřím. - To je smutné.
Proč?
Nemít dost peněz na nejdůležitější den v životě.
Mám dost peněz, prakticky žádné.
Nepotřebuješ peníze, když máš lásku. Jsou to jen šaty.
- Nemám peníze ani lásku. - Všichni tě mají rádi, zlato.
A co já?
Pro každého tu někdo je.
Já měla rande s učitelem. Přišla jsem mu tupá.
Machroval s poezií, navážel se do Kiplinga.
Dortíky Mr Kipling miluju. Musíme je mít na svatbě.
Jestli ti to pomůže, třeba jen dělal, že mu přijdeš tupá.
Jenom ses mu nelíbila.
- To bys poznala. - Jak?
To cítíš. Není jen slušný, ale i pozorný a starostlivý.
Projevuje zájem, ne pouhou zdvořilost.
Je v něm vřelost, které se neubrání.
Usměje se, když tě vidí, dotkne se vlasů.
Když ti něco spadne, zvedne to. Aby se vaše ruce dotkly.
Příští rande sleduj,
jestli se usměje, dotkne se vlasů a sebere spadlou hranolku.
Lenny mi řekl o penězích ze životní pojistky.
Jasně.
Nevyzvedl si je. Nechce je vzhledem k okolnostem.
Bože! To je tak romantický.
To jo, ale ty peníze nejsou symbolem Lisy.
Peníze jsou nástrojem k utrácení.
Lisa byla krásný člověk, se kterým jsi strávil život.
Žije ve tvém srdci.
Uzavřela životní pojištění, abys neměl starosti.
Aspoň je vezmi té pojišťovně. Užij si je.
Rozfofruj je v kasinu, pokud musíš.
Ale když je neutratíš,
plýtvala Lisa časem.
Chci, abys žil, Tony.
Nejen, aby ses nezabil nebo trpělivě čekal na smrt,
ale žil.
Žij naplno, jako by nebylo žádné zítra.
A pak se probudíš, přijde zítřek a zase znova.
Je jedno, co děláš, pokud žiješ naplno
a užíváš si každou vteřinu.
A pokud myslíš, že to nemá smysl, proč bych měla já?
Sedávala jsem na téhle lavičce každý den,
sama,
a doufala, že přijde někdo, kdo to pochopí.
A byl jsi to ty.
Byl jsi na stejné lodi. O někoho jsi přišel.
No, je to hřbitov, takže je celkem šance…
Vidíš, pořád přemýšlíš, posloucháš a umíš lidi rozesmát,
dáváš jim pocit, že za něco stojí.
Jen chci, abys našel důvod ráno vstát z postele.
Já pořád jedu dál.
Vím, že Stana nikým nenahradím, ale neházím flintu do žita.
Jediné, co mě teď trápí, je, že nejsi šťastný.
Hlavní je naděje.
Máš právo,
aby se ti po Lise stýskalo, truchlit a cítit vztek.
Ale nesnesu představu, že ses vzdal naděje.
To je pro mě to nejsmutnější na světě.
Vzdát to.
Prosím,
že máš v sobě naději?
Mám.
Ale…
nikdy nenajdu nikoho, kdo by nahradil Lisu.
A došlo mi,
že ani nechci.
Ale chci najít důvod, proč žít.
To nevylučuju.
Ty brďo, ty neotálíš, co?
Jak to myslíš?
Sotva jsme se poznali a už: „Nezajdeme na drink?“
Já myslel, že to chceš.
Jasně.
Jejda.
Ty máš Parkinsona?
Ne.
- Emmo? - Ano?
Jack.
Jack… Jacku! Panebože!
- Omlouvám se, je to tak dávno. - Jo.
Jo, 30 let.
No koukni, míval jsem vlasy.
- Míval. - Jo.
Tak jak se máš?
Jo, to víš…
Jo.
- Jsi vdaná? Máš děti? - Ne, ani jedno.
A ty? Jsi…
Ne, rozvedený. Bez dětí. Takže naprostý lůzr.
A co teď děláš?
Sestru v pečovatelském domě.
Jo, perfektní.
Ty?
Dovážím víno.
Perfektní.
Musíme někam zajít.
Neboj, číslo ti dám já.
- Na, to jsem já. - Díky.
- Moc rád jsem tě zase viděl. - Já taky.
Ahoj.
Před squashem nemůžeš pít pivo.
Můžu. Jdeme.
- Ty si ho bereš s sebou? - Na žízeň.
Neuvěřitelné.
Bože. Dobrý den.
- Zdravím. - To je puch. Bože.
Tak jo.
- Připraven? - Jo.
- 0:0. - Kozy nulky!
Nový míček.
- Byl to… - Let.
Proč před podáním křičíš „kozy“?
- Co když mám Touretta? - Ty…
To by dost vysvětlovalo.
To nemyslíš vážně.
No tak!
Jak to děláš?
Ani jsi neběžel. Máš dost?
Musel jsem tě obejít.
- Jasně. - Dlouhá cesta.
Ne! Jak to…
- Bože… - Smůla!
Ale ne!
No tak, běž!
Smůla!
- Můžeš… - Smůla!
Smůla!
- Přestaň prosím křičet. - Smůla.
Je to jako hrát s divočákem.
- Proč jsi neběžel? - Nevěděl jsem, kam letí.
Dobře, řeknu ti, kam to dám.
Tamhle dolů! Tamhle je.
Tamhle!
Smůla!
Bacha na zeď.
No tak, tamhle!
- Pomáhá to? - Nepomáhá.
- Fajn. - Už nic nezkoušej.
- Fajn. - Už mlč.
Absurdní.
- Jasný. - Perlí to, co?
Opravdu?
Panebože.
Ty vole.
- Je mi zle. - Nechutný.
Panebože. No tak.
Panebože!
- To je nechutný. - Co?
Co?
Co to…
Neuklouzni na tom.
Cože? Je to uprostřed hřiště! Jak mám neuklouznout?
Upřímně…
Je to…
Co se děje?
Dýchej.
Ale ne.
Jen do toho.
Co?
Směj se.
Proč bych se smál?
Nic to není. Jen malé varování. Je mi dobře.
- Proč mám slabší srdce než ty? - Klasika.
- Všechno v sobě dusíš. - Já?
Ty jsi papiňák plný vzteku!
Uklidni se, dýchej.
Jo. Fakt vtipný.
Máš v sobě stejný stres a vztek jako já, akorát já na lidi řvu,
nadávám jim do píčusů a rozbíjím věci.
Ty to v sobě držíš. Někam to jít musí.
To není fér.
Ne. Život není fér.
A pak umřeš.
Nekouřím. Hlídám si, co jím.
Dělám jógu, pilates, strečink.
- Skoro nepiju. - Přesně tak.
A tohle je trest za to všechno.
Ale vážně, nemusíš na svých bedrech nést tíhu celého světa,
snažit se zavděčit všem.
To přežijou, když jim tu a tam řekneš, ať si naserou.
Se vším si děláš starosti.
V práci, doma, při společenských příležitostech.
Máš starost o mě.
Tímhle vším jsi mi chtěl pomoct, a koukni, jak jsi dopadl.
Vím, že všechen soucit po smrti Lisy jsem shrábl sám.
Byla to tvoje starší ségra.
A kvůli mně sis nemohl dovolit se zhroutit.
Nemohl jsi truchlit, protože ses bál, co provedu.
Takže…
díky za to.
A ve sportu jsi fakt slaboučká, ubohá srágora.
A je to tu. Fajn.
Díky za laskavá slova, Tony. Napočítal jsem asi tři.
Jsem rád, že jsme příbuzní jen nepokrevně.
Styděl bych se,
kdybych s takovou zmutovanou padavkou sdílel genetický materiál.
Bezva, to mi pomáhá.
Musíme ti zlepšit fyzičku, rozumíš? Ale pomalu a opatrně.
Squash je příliš nebezpečný pro někoho, kdo je podle moderní medicíny neduživý.
Můžeme začít aranžováním květin a propracovat se ke skákání panáka.
- Necháš si ty šaty? - To nejsou šaty. To je andělíček.
Jsou to šaty. Krátké dámské šaty.
Věřili, že se v tom budeš cítit dobře.
Chceš, abych dostal další infarkt?
Když budeš pokračovat, bude to vražda.
Váhali: „Je to žena? Zkontroluj genitálie. Pořád nevím.
Dej to do šatů.“ Dělali ti stěr čípku?
Mohli to vzít při jednom.
- Musí otestovat všechno. - Můžeš… Měl jsem infarkt!
- Přestaň mě stresovat! - Uklidni se.
Uklidni se? Jestli dostanu další, bude to tvoje vina.
No dovol?
- Nemáš být někde jinde? - Vlastně mám.
- Skvělý. - Jdu na drink.
Já můžu. Mám dobré srdce, můžu si dopřávat.
Fajn, tak zítra.
- Snad ne. - Tak to neříkej.
Zatím čau.
Vypadáš sklesle.
Jo?
Potřebuješ radu od někoho, kdo to zažil?
V showbyznysu neprorazím. Lidem jako já se to nestává.
- Tlusťochům? - Ne!
Myslím obyčejným lidem z maloměsta s nejhorším agentem na světě,
jehož představa slávy je předstírat postižení v reality show.
Asi máš pravdu.
Nepovídej.
- Radši bych se pletl. - Ne, trefils to.
Co na tom záleží?
Máš tu všechno, co potřebuješ.
Tambury je krásný město.
Pohodová práce. Hodná máma.
- Skvělej kámoš. Ty. - Nápodobně, hochu.
No tak.
Proč chceš být cvičená opice?
Šoubyznys je bahno, ne?
Samej pedofil.
Vím, jak to chodí.
Věřil jsi, že když budeš slavnej, budou tě lidi víc respektovat.
Asi máš pravdu.
Někdy to klapne, ale u lůzrů jako my
to vyjde najevo a je to ještě horší.
Protože teď jsi lůzr, ale svět o tom neví.
Dobrý postřeh.
Nepotřebuješ obdiv cizích lidí.
Máme tě rádi takového, jaký jsi.
Jo.
Podle mámy se musíš nejdřív mít rád sám.
- Moudrá ženská, tvoje máma. - Jo.
Kdyby neměla Lennyho,
hned bych jí vypigloval tu její prdýlu.
Co?
- Na zdraví. - Jo. Mám tě fakt rád.
- Já tebe. - Jo.
Do prdele.
- Co? - Nepřijde ti to depresivní?
Neurážím se.
Každý den pracuju s osamělými starými lidmi
a upřímně můžu říct,
že jsou asi šťastnější než já.
Ne! Promiň, znělo to zoufale?
Ne, vtipně.
To já vždycky beru přesčasy, vykrývám dovolené,
protože je to míň deprimující
než být sama doma.
A ty ses zjevil jako závan čerstvého vzduchu.
Promiň.
Já vím, že pořád miluješ Lisu.
A vím, že vždycky budeš.
A možná proto tady dokážu jen tak sedět a…
Vylívat si tady srdce,
aniž bych se cítila trapně.
- Rozhodně. - Jo.
- Přijde mi, že jsem promarnila život. - Ne.
Vím, není to důvod, aby ti na mně záleželo.
Záleží.
Já vím, že záleží, ale doopravdy.
Prostě to není důvod, abys se mnou byl.
Ne, já vím.
Ale záleží mi na tobě.
Chci, abys byla šťastná.
No, dneska jsem narazila na jednu lásku z mládí, takže…
Kdo to je?
Chodila jsem s ním na vysokou. Už je to samozřejmě dávno.
Odešel a dělal svoje a já zůstala tady a dělala svoje.
Každopádně…
řekl, že bychom měli někam zajít.
Takže…
Měla bys.
Jo? Měla bych?
Rozhodně.
Chci, abys byla šťastná.
Jako jsem byl já.
Jsem ráda, že je ti líp.
Já vím a…
Všechno nejlepší!
Děkuju.
- Na zdraví. - Hej!
Hej!
- Do prdele. - Rozjíždí se to, co?
Hodná holka.
Ahoj.
Pojď.
Jo.
- Neruš ji. - Nebudu.
Překlad titulků: Barbora Vrbová