EN NETFLIX-SERIE
Han knackade på dörren
och sa att han gör säkerhetskontroller hos sårbara personer som jag.
Bad du om legitimation?
Nej, han hade uniform. Hjälm och allt.
-Är jag korkad? -Nej, inte alls.
Sedan kom han in, och jag bjöd på te.
Han frågade om inbrottslarm, men jag sa att jag inte har något.
Lås på dörrar.
Han var väldigt övertygande och kunnig.
Sedan frågade han var jag har smycken och värdesaker.
Jag sa att jag inte har något av värde,
men att jag har sparat pengar i några år och har 500 pund i kakburken.
Han bad mig visa honom, så jag gjorde det.
Och han sa: "Bra. De skulle nog inte leta där."
Vi gick till vardagsrummet igen, och han ville låna toan.
Han måste ha gått in hit och…
Ja. Är du försäkrad?
Nej. Jag får inget även om de tar honom. Han köpte nog knark för pengarna.
Antagligen.
Polisanmälde du det?
Ja, och de bekräftade att han inte var någon polis.
De sa att ingen polis har en "Made in Britain"-tatuering i pannan.
-En tatuering i pannan? -Ja.
-Ta en bild. -Ja.
-Jag är så dum. -Du är inte dum.
-Världen är åt helvete. -Le.
Livet är verkligen orättvist.
Gamla människor ska inte skämmas för att de blir lurade av drägg.
PRESENTER
Jag ska köpa en sak här.
-Vi ses. -Vi ses.
VÅRDHEMMET HÖSTLÖVEN
Jag har schackspelet, pappa.
-Du kom ihåg! -Någon av oss måste ju.
-Måste vadå? -Komma ihåg.
Komma ihåg vad?
För helvete.
-Hur är det? -Bra.
-Jag fyller år i dag. -Gör du? Du har inte sagt något.
-Det är ingen stor sak. -Ska vi ta en drink sedan?
-Du behöver inte. -Är du min AA-mentor?
Okej. Om du inte är upptagen.
Jag är aldrig upptagen. Kolla.
Ingen segregering här.
Jag försöker koncentrera mig.
Nej. Det är någon där.
Visst är…
-Bättre så? Är du nöjd nu? -Ja.
Iväg med dig!
Ditt drag!
Jag börjar nog med den här.
Det där är ju löjligt.
Okej, kom in. Tyst med er. Då så, alla är här.
Den stora Tamburymarknaden. Jag ska vara konferencier.
Jag har en kostym och allt. Skinnbyxor och piska.
-Vad ska du vara? -Slavhandlare.
Det var en grej här förr i tiden.
Vi har en sån där grej med en måltavla på.
Man kastar en boll och häxan åker ner i vattnet.
June ska vara häxan.
Ja, jag älskar häxor.
Vi behöver en frivillig till stupstocken,
där man blir träffad av tomater, ruttna ägg och annat.
-James. -Nej, jag gör det inte.
-För välgörenhet. -Vem som helst kan göra det.
-Jag är ett proffs. -Kära nån.
Visst, ett proffs. Vad ska du vara då?
Det måste vara gammalt, flera århundraden tillbaka.
-Kanske en hillock? -Perfekt.
Vad är en hillock?
En gammaldags grej, va? Jag vet inte.
-En liten kulle. -Hur är man en kulle?
Vi lägger dig ner och täcker dig med lera och gräs.
-Sätter dit blommor. -Lite blommor runt dig. Jättefint.
Folk kommer att säga: "Se, en hillock!"
Jag är ingen jävla hillock!
Språket!
Nej. Jag fattar inte att du föreslår det!
Du ska vara min agent.
Du kan ju uppenbarligen inte fixa några riktiga jobb,
men att föreslå att jag ska täckas av lera inför folk?
Ofattbart.
Förlåt för det där. Han är helt vild nu.
-Han är förstoppad. -Det är ingen ursäkt!
Och du har fel, James. Jag har faktiskt hittat jobb åt dig.
-Jag tänkte säga det senare. -Visst. Vad?
Har du sett programmet The Undateables?
Nej, vad är det?
Folk går på dejter och ser om det klickar.
Ett reality-program?
Ja, men det är lysande!
Det är inget skådisjobb.
Det är ju det fiffiga.
Det är för folk som inte kan få dejter för att de är vanställda eller något.
-Hur rör det mig? -Jag berättade om din kroppsform.
-Såklart. -Men det räckte inte.
Så jag sa…
"Han är efterbliven."
-För helvete! -Vadå?
Jag är inte med i nåt dejtingprogram
och låtsas ha en funktionsnedsättning för att du inte kan fixa jobb.
Det är hopplöst. Det är ett jobb!
Det är inte jobb! Det är att låtsas ha funktionshinder.
-Skådespeleri är att låtsas! -Vad sa du om mig?
Jag gav inga detaljer. Det är alla skådisars dröm!
Titta på Daniel Day-Lewis i Min vänstra fot. Vad var det?
-Vet inte. -Ingen brydde sig.
Rain Man. Vad gjorde den där lilla tönten?
Det är inte svårt!
-Glöm det. -Du är en skådis!
Glöm det, det är stötande. Du är stötande.
Jag gör det.
Det vore inte samma sak, du är knäpp på riktigt.
Sant.
Jag har ett paket till Kath.
-Jag skriver under. -Jag kan göra det om du vill.
-Det är lugnt. -Jag är Kath.
-Kör du motorcykel? -Nej, jag blir nervös av att åka buss.
-Kul. -Jag kör en Honda.
Okej. Grymt.
-Är du journalist? -Dessvärre.
Vad betyder det?
Inget.
Ja, journalist. Alltså, jag säljer annonser bredvid artiklarna.
Det är mycket jobb, men väldigt givande.
Och jag jobbar gärna sena kvällar, för jag är singel.
Ung, fri och singel.
-Vill du ta en drink? -Ja, tack.
Hej!
-Läget? -Hej.
-Jag tog med tårta, älskling. -Tack.
-Där rök dieten. -Ja. Du kommer inte i bröllopskostymen.
Jag syr min egen klänning, så jag tar ut den lite.
-Syr du din egen brudklänning? -Ja, det är billigare.
-Vad sorgligt. -Varför det?
Att inte ha råd med sitt livs viktigaste dag.
Jag har så det räcker, vilket inte är mycket.
Man behöver inte pengar om man har kärlek. Det är bara en klänning.
-Jag har varken pengar eller kärlek. -Alla älskar dig.
Jag då?
Det finns någon för alla.
Min dejt tyckte att jag var korkad. Han hånade poesi och förolämpade Kipling.
Jag älskar hans tårtor, vi ska ha dem på bröllopet.
Om det hjälper, så kanske han låtsades tycka så för att han inte gillade dig.
-Man vet om de gillar en. -Hur?
Man känner det. Han är omtänksam, inte bara artig.
Visar intresse, inte bara vanligt hyfs.
Det finns en värme som han inte rår för.
Han ler när han ser på dig, rör vid sitt hår.
Han tar upp saker åt dig, vill att händerna ska vara nära.
Så på nästa dejt,
kolla om han ler, rör vid sitt hår och tar upp chips som du tappar.
Lenny berättade om livförsäkringspengarna.
Okej.
Han har inte tagit ut dem. Han vill inte ha dem.
Herregud, det är så romantiskt.
Jovars, men pengarna symboliserar inte Lisa.
Pengar är bara betalningsmedel.
Lisa var en fantastisk person som du levde med.
Hon finns i ditt hjärta.
Hon tecknade livförsäkringen så att du inte skulle behöva oroa dig.
Ta åtminstone pengarna från försäkringsbolaget. Använd dem.
Spela bort dem, för all del.
Men om du inte använder dem,
kastade Lisa bort sin tid.
Jag vill att du ska leva.
Inte bara inte ta livet av dig eller vänta på döden.
Leva.
Lev som om varje dag är den sista.
Sedan vaknar du och gör om det igen.
Det kvittar vad du gör, så länge du lever livet fullt ut
och njuter av varenda sekund.
Om du inte vill göra det, varför ska jag?
Jag satt här varje dag,
helt själv,
och hoppades att det skulle komma någon som förstod.
Och det var du.
Vi satt i samma båt. Du hade förlorat någon.
Det är en kyrkogård, så sannolikheten…
Ser du? Du lyssnar och får folk att skratta,
känna att de är värda något, värda att lyssna på.
Jag vill att du ska hitta något som får dig att vilja gå upp på morgonen.
Jag kämpar på.
Jag kommer aldrig att ersätta Stan, men jag kastar inte in handduken.
Det enda som oroar mig nu är att du inte är lycklig.
Det handlar om hopp.
Du får…
…sakna Lisa, du får sörja och vara arg.
Men jag står inte ut med att du saknar hopp.
Det är det sorgligaste jag vet.
Att ge upp.
Snälla…
…säg att du känner hopp.
Det gör jag.
Men…
…jag hittar aldrig någon som kan ersätta Lisa.
Och jag har insett att jag inte vill det.
Men jag vill hitta en anledning att leva.
Det är inte uteslutet.
Jäklar, du är minsann snabb.
Vad menar du?
Vi träffades precis och du bjöd ut mig direkt.
Jag tänkte att du ville det.
Just det.
Oj, hoppsan.
Har du Parkinsons?
Nej.
-Emma? -Ja?
Det är Jack.
Jack… Jack! Herregud!
-Förlåt, det var så länge sedan. -Ja.
Trettio år.
Kolla. Jag hade hår.
-Det hade du! -Ja.
Hur har du det?
Du vet…
Ja.
-Är du gift? Har du barn? -Nej, inget sådant.
Du då? Är du…
Jag? Nej, jag är skild. Inga barn, en riktig nolla.
-Vad jobbar du med? -Jag är sjuksköterska på ett vårdhem.
Perfekt.
-Du då? -Jag importerar viner.
Åh, perfekt.
Vi borde ses.
Ingen fara. Du ska få mitt nummer.
-Här. Det är jag. -Tack.
-Vad roligt att träffa dig igen. -Detsamma.
TAMBURY SQUASHKLUBB
Tjena.
-Du kan inte dricka öl innan squash. -Klart jag kan.
-Tar du med den? -Ifall jag blir törstig.
Otroligt.
Herregud… Hej.
-Hej. -Det stinker. Herregud.
Då så.
-Är du redo? -Ja.
-Noll-noll. -Tuttar!
-Okej, omspel. -Är det…
-Du kan inte ropa "tuttar" innan en serve. -Tänk om jag har Tourettes?
Det skulle förklara en del.
Men lägg av.
Kom igen!
Hur gör du det?
-Du sprang inte ens. Trött? -Jag fick gå runt dig.
-Just det. -Lång väg.
Nej! Hur kan du…
-Herre… -Otur!
Nej!
Kom igen! Spring!
Otur!
-Lägg bara… -Otur!
Otur!
-Kan du sluta skrika? -Otur.
Det är som att spela med en gris.
-Varför tog du den inte? -Jag visste inte vart den skulle.
Jag ska säga vart den ska. Där nere! Där borta!
Otur! Akta väggen.
Kom igen, där borta!
-Är det till hjälp? -Nej. Utgå från att inget hjälper.
-Okej. -Var tyst.
Löjligt.
-Ja, visst. -Det är bubbligt.
Jaså?
Herregud.
För fan.
-Jag mår illa. -Så äckligt.
Herregud, lägg av.
Herregud!
-Vad äckligt. -Vad?
Vad?
Det du…
Halka inte i det.
Det är mitt i banan! Hur ska jag undvika att halka?
Ärligt talat…
Det är…
Vad är det?
Andas bara.
Åh, nej.
Nej.
-Gör det då. -Vad?
Skratta.
Varför skulle jag skratta?
Ingen fara, det var bara ett skrämskott. Jag mår bra.
-Hur kan mitt hjärta vara klenare än ditt? -Typiskt.
-Du är så spänd. -Är jag spänd?
Du är som ett ilsket moln jämt!
Lugn. Andas.
Jättekul.
Du har samma stress och ilska som jag,
men jag kallar folk idioter och slår sönder saker.
Du håller in allt. Det måste ta vägen någonstans.
Det är inte rättvist.
Nej. Livet är inte rättvist.
Och sedan dör man.
Jag röker inte. Jag äter förnuftigt. Jag gör yoga, pilates, jag stretchar.
-Jag dricker knappt. -Precis.
Det här är straffet för allt det.
Men allvarligt. Du behöver inte bära hela världen på dina axlar
och alltid försöka göra alla nöjda.
Folk överlever om du ber dem dra åt helvete ibland.
Du oroar dig för allt.
På jobbet, hemma, i sociala situationer.
Du oroar dig för mig.
Det här var för att hjälpa mig, och se vad det ledde till.
Jag vet att jag stal all sympati när Lisa dog.
Hon var din storasyster.
Du kunde inte bryta ihop, på grund av mig.
För att du oroade dig över vad jag skulle göra.
Så…
…tack.
Och du är en klen mespropp när det gäller sport.
Så ja. Bra.
Tack för de vänliga orden, jag kunde räkna till tre.
Jag är glad att vi bara är ingift släkt, för jag skulle skämmas
över att dela gener med en sådan muterad vekling.
Det hjälper verkligen.
Vi måste bygga upp dig, okej? Men långsamt och försiktigt.
Squash är alldeles för farligt för någon som läkarna kallar "ynklig".
Vi kan börja med blomsterarrangemang och jobba oss upp till att hoppa hage.
-Behåller du klänningen sedan? -Det är ingen klänning, det är en rock.
Det är en klänning för en liten dam. De trodde att du skulle tycka om den.
Vill du ge mig en till hjärtattack?
Det blir mord om du fortsätter så här.
De sa: "Det är väl en kvinna? Kolla könsorganen." Ingen aning.
Sätt på en klänning. Tog de cellprov? De kan lika gärna passa på.
-De måste testa allt, för att… -Jag fick en hjärtattack!
-Sluta stressa mig! -Lugna ner dig.
Lugna ner mig? Det är ditt fel om jag får en till.
Hur vågar ni, frun?
-Har du ingen annanstans att vara? -Jo, faktiskt.
-Bra. -Jag ska ta en drink.
Jag kan fortfarande göra sånt, för mitt hjärta funkar. Vi ses i morgon.
-Förhoppningsvis inte. -Oj. Säg inte så.
Vi ses.
Du verkar nedstämd.
Ja.
Vill du ha råd av någon som har varit med?
Jag kommer inte att slå igenom. Det händer inte sådana som mig.
-Feta människor? -Nej!
Jag menar vanliga människor i småstäder
med en usel agent som ser det som ett genombrott
att fejka funktionshinder i ett reality-program.
Du har nog rätt.
Det vore första gången.
-Jag önskar att jag hade fel. -Nä, du har rätt.
Men vem bryr sig?
Du har allt du behöver här.
Tambury är en fin stad.
Enkelt jobb. Snäll mamma.
-God vän. Du. -Detsamma, grabben.
Kom igen.
Varför vill du vara en fejk-wannabe?
Nöjesbranschen är bara trams.
Bara pedofiler.
Jag fattar.
Du tänker att folk skulle respektera dig om du var berömd.
Det är nog så.
Det funkar för vissa, men för nollor som oss
blir det bara värre.
Just nu är du en nolla, men världen vet inte om det.
Bra poäng.
Du behöver inte främlingars dyrkan. Du har folk som gillar dig som du är.
Ja.
Mamma säger att man måste älska sig själv först.
-Hon är en klok kvinna. -Ja.
Om inte Lenny fanns,
skulle jag sätta på henne som ett köttstycke.
Hördu!
-Tack, kompis. -Jag älskar dig.
-Detsamma. -Ja.
För helvete.
-Va? -Det här är ju deprimerande.
Jag tar inte illa upp.
Jag jobbar med ensamma gamlingar jämt,
och jag kan nog ärligt säga att de är lyckligare än jag.
-Förlåt, lät det patetiskt? -Nej, det är roligt.
Jag jobbar övertid, jag täcker för allas ledigheter,
för det är mindre deprimerande än att vara ensam hemma.
Sedan kom du, som en frisk vind.
Förlåt.
Jag vet att du fortfarande älskar Lisa och att du alltid kommer att göra det.
Det är nog därför jag kan sitta här och…
Öppna mitt hjärta, utan några komplikationer eller…
-Definitivt. -Ja.
-Men jag har nog kastat bort mitt liv. -Nej.
Det gör inte att du behöver bry dig.
Jag bryr mig.
Jag vet att du bryr dig, jag menar att bry sig.
Det är ingen anledning för dig att vara med mig.
Nej, jag vet. Men jag bryr mig om dig.
Jag vill att du ska vara lycklig.
Jag stötte på en gammal flamma i dag, så…
Vem då?
Någon jag gick på college med för länge sedan.
Han flyttade iväg och gjorde sin grej. Jag stannade här och gjorde min.
Hur som helst,
han sa att vi borde ses.
Så…
-Du borde göra det. -Borde jag?
Absolut.
Jag vill att du ska vara lycklig. Som jag var.
Skönt att du mår bättre.
Jag vet, och…
-Grattis på födelsedagen! -Tack.
-Skål. -Hurra!
Hurra!
-Fan också. -Nu drar det igång.
Duktig flicka. Hej.
Kom!
Ja.
-Stör henne inte. -Nej.
Undertexter: Lisbeth Pekkari