СЕРІАЛ NETFLIX
Він постукав,
сказав, що відвідує літніх людей і перевіряє безпечність осель.
Він показав посвідчення?
Я не питала. Він же був у формі й шоломі.
-Я така дурепа. -Ні. Це не так.
Я його впустила,
пригостила чаєм.
Він спитав про сигналізацію, але я сказала, що її в мене немає.
Про замки на дверях.
Він був дуже переконливим. Знав, що робив.
Потім він спитав про прикраси й коштовності.
Але я відповіла, що в мене немає нічого цінного,
крім 500 фунтів, які я відкладала з пенсії кілька років
і зберігала в горщику для печива.
Він спитав, де стоїть горщик, і я показала.
Він сказав: «Добре. Тут ніхто не шукатиме».
Ми були вже у вітальні,
коли він пішов до вбиральні. Певно, тоді він повернувся сюди…
-Так. Ви застраховані? -Ні.
Грошей уже не повернути. Він, мабуть, витратив їх на наркотики.
Мабуть, так.
Ви викликали поліцію?
Так. І вони сказали, що він був не справжнім копом.
У них немає поліцейського
з татуюванням «Зроблено в Британії» на лобі.
-Було тату на лобі «Зроблено в Британії»? -Так.
-Зроби фото. -Гаразд.
Я така дурна.
Ви не дурна.
-Просто у світі купа покидьків. -Усміхніться.
Життя таке несправедливе.
Літні люди не мають відчувати провину за те, що їх надурили.
ПОДАРУНКИ
Зайду сюди на хвилинку.
-Побачимось. -Бувай.
ПАНСІОНАТ ДЛЯ ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ «ОСІННЄ ЛИСТЯ»
Приніс твої шахи, тату.
-Не забув! -Хоч один із нас має це робити.
-Що робити? -Пам’ятати.
Про що?
Срань господня.
-Як ти? -Добре.
-Сьогодні мій день народження. -Чому не попередила?
-Та пусте. -Може, вип’ємо пізніше?
-Не треба, якщо не хочеш. -Ти пригощаєш, так?
Гаразд. Якщо в тебе є час.
Купа часу. Дивись.
Жодної сегрегації на цій дошці.
Не заважай. Я намагаюся зосередитись.
Ні. Там зайнято.
Не туди.
-Так краще? Задоволений? -Так.
Починай!
Твій хід!
Почну ось так.
Що за безглуздий хід!
Проходь. Усе, тихо! Гаразд, усі вже тут.
Ярмарок у Тембері - важлива подія. Я буду ведучим.
Костюм уже готовий. Шкіряні штани й батіг.
-А ким ти будеш? -Работорговцем.
Колись тут це було дуже популярним.
Отже, у нас є розваги з мішенню.
Треба влучити м’ячем, і відьма впаде у воду.
Джун буде нашою відьмою.
Так. Люблю відьом.
Ще хтось має стояти в колодках,
а в нього кидатимуть помідорами й тухлими яйцями.
-Джеймсе. -Ні. Я не хочу.
Це благодійність.
Це для аматорів, а я досвідчений профі.
О боже.
Отже, досвідчений профі, ким ти можеш бути?
Це має бути щось класичне з минулих століть.
-Як щодо пагорбка? -Чудово.
Пагорбок?
Ну, це щось дуже старовинне. Не знаю.
-Малий пагорб. -Як можна бути пагорбом?
Ти лягаєш, а ми покриваємо тебе багнюкою й травою…
А навколо трохи квітів.
Так, навколо будуть квіточки. Буде гарно.
Люди казатимуть: «Глянь, це ж пагорбок!»
Срака-мотика! Не буду я пагорбком!
-Не лайся! -Невже ти бачиш мене в цій ролі?
Ти ж мій агент.
Для мене зараз немає справжньої роботи. Я це розумію.
Але пропонувати вимазати мене в багнюці на очах у всіх?
Просто нечувано.
Вибачте за цю сцену. Він зараз наче розлючений бик.
-У нього закреп. -Це не виправдання!
І ти помиляєшся, Джеймсе.
Я знайшов для тебе роботу.
-Хотів розповісти пізніше. -Гаразд. Що за робота?
Знаєш шоу «Непридатні до побачень»?
Ні. Про що воно?
Люди ходять на побачення, шукають собі пару. Миле шоу.
Реаліті-шоу?
Так, але це геніальне шоу!
Але це не робота для актора.
Я все продумав.
Це для тих, кого не запрошують на побачення
через інвалідність, погану фігуру, ще щось.
-Я тут до чого? -Я описав твої розміри.
-Звісно. -Але цього було замало.
Тому я сказав:
«Він розумово відсталий».
Срань господня!
Що не так?
Я не піду на довбане реаліті-шоу,
не прикидатимуся кимось іншим, бо немає іншої роботи.
Йому не догодити! Але ж це робота.
Ні, це не робота!
Не хочу прикидатися інвалідом.
-Прикидатися - це акторство. -І який у мене діагноз?
Нащо ці подробиці? Це ж мрія кожного актора!
Денієл Дей-Льюїс у «Моїй лівій нозі». Чим він там хворів?
-Не знаю. -Усім байдуже.
«Людина дощу». Малий засранець просто мовчав.
Це легко!
-Забудь. -Ти актор!
Забудь! Це образливо. Ти ображаєш людей.
Я піду на шоу.
Тобі це не підходить, бо ти справді двинутий.
Має рацію.
ТЕМБЕРІ ГАЗЕТТ
Посилка для Кет.
Я підпишу.
Я сама можу.
-Пусте. Мені не важко. -Я Кет.
-Ви на мотоциклі? -Ні, просто нудить в автобусі.
-Дуже смішно. -У мене «хонда».
Ого, це круто.
-Ви журналістка? -Покарана за гріхи.
Що це значить?
Нічого.
Так, журналістка.
Ну, я продаю місце для реклами в газеті.
Довгі робочі години,
але хороша платня.
І я не проти працювати до перших півнів, бо живу сама.
Молода, вільна, без пари.
-Вип’ємо пізніше? -Залюбки.
Привіт!
-Здоров! -Привіт!
-Принесла тобі торт, любий. -Дякую.
-Дієта - у трубу. -Так.
Не влізеш у весільний костюм.
Я-то в сукню влізу. Просто перешию стару.
Сама шиєш весільну сукню?
-Так. Хочу зекономити. -Це так сумно.
Чому?
Треба економити на найважливішому дні в житті.
У мене є гроші, хоч і небагато.
Але вони не потрібні, якщо є кохання. Це просто сукня.
-У мене ані грошей, ані кохання. -Усі тебе люблять, мила.
А мене?
Ти знайдеш собі пару.
Вечеряла із вчителем. Вирішив, що я тупа.
Розповідав про поезію, критикував Шевченка.
Крутий футболіст. Запросила б його на весілля.
Може, він лише вдав, що вважає тебе неосвіченою.
а ти йому просто не сподобалась.
-Ти б відчула, що він запав. -Як?
Має бути не просто ввічливість, а справжня турбота й увага.
Не просто хороші манери, а справжня зацікавленість.
Теплі відчуття, які не можна приховати.
Приміром, гляне на тебе і відразу усміхнеться.
Упустиш щось на підлогу, а він відразу підніме.
Наступного разу дивись,
чи усміхатиметься він, чи підбиратиме твою картоплю.
Ленні розповів про гроші від страхової.
Так.
Він не хоче їх знімати. Не за цих обставин.
О боже, це так романтично.
Так, але гроші - це не Ліза, милий.
Це просто папірці.
Ліза - чудова людина. Вона була поруч із тобою
і лишиться назавжди в серці.
Вона переказала страхові гроші, щоб полегшити тобі життя.
Зніми їх із рахунку. Насолодися життям.
Хочеш, спусти їх у казино.
Інакше це означатиме,
що Ліза змарнувала свій час.
Продовжуй жити, Тоні.
Не просто терпляче чекай на смерть,
а живи.
Живи так, ніби завтра не настане.
А одного дня настане час для нового початку.
Роби, що хочеш, але живи повним життям
і насолоджуйся кожною хвилиною.
Якщо ти не хочеш спробувати, то чому я повинна?
Я сиділа на цій лавці щодня
сама
і чекала на людину, яка б зрозуміла мене.
І з’явився ти.
Ми обидва горювали. Ти теж втратив кохану людину.
Ну, це очевидно. Це ж кладовище.
Ти не припиняєш мислити. Слухаєш і смішиш людей.
І вони відчувають, що чогось варті.
Хочу, щоб ти знайшов щось, заради чого варто прокидатися вранці.
Я продовжую жити.
Ніхто не зможе замінити Стена. Але я не махнула на себе рукою.
І зараз найбільше мене турбує те, що ти нещасливий.
Справа в надії.
Ти маєш повне право
сумувати за Лізою, горювати та злитися.
Але мені болить, що ти втратив надію.
Це найсумніше, що може статися.
Втрата надії.
Прошу тебе,
скажи, що надія є.
Є.
Проте
ніхто не замінить Лізу.
І я зрозумів,
що не хочу цього.
Але хочу мати щось, заради чого варто жити.
У цьому я впевнений.
Ти ба! А ти спритний хлопець.
Тобто?
Щойно познайомились, і відразу: «Вип’ємо?»
Ти ж сама натякнула.
Так.
Ой.
У тебе хвороба Паркінсона?
Ні.
-Еммо? -Так.
Джек.
Джек… Джеку! О боже!
-Вибач. Давно не бачились. -Так.
Тридцять років минуло. Так.
Дивись, тут колись було волосся.
-Так! -Ага.
Як у тебе справи?
Ну, знаєш…
Так.
-Одружена? Діти є? -Ні. Нічого такого.
А ти?
Я? Ні. Розлучений. Дітей немає. Повний лузер.
Ким працюєш?
Я медсестра в пансіонаті.
О, чудово.
А ти?
Імпортую вино.
О, круто.
Було б добре зустрітися.
Не переживай. Я дам свій номер.
-Тримай. Моя візитівка. -Дякую.
-Був такий радий побачитися. -І я теж.
СКВОШ-КЛУБ ТЕМБЕРІ
Привіт.
Не можна пити пиво перед грою.
Ще як можна. Ходімо.
-З собою береш? -Раптом захочеться пити.
Офігіти!
О… Добрий день.
-Привіт. -Боже, як же смердить.
Добре.
-Готовий? -Так.
-0–0. -Цицьки!
Не рахується.
-Невже? -Ще раз.
Не можна кричати «цицьки».
Може, у мене синдром Туретта?
Це багато чого б пояснило.
Що за хрінь!
Ну ж бо!
Як ти це робиш?
Ти навіть не побіг. Утомився?
Я мав тебе обійти.
-Так. -Довгий шлях навколо.
Ні! Як ти це…
-Боже! -Не пощастило!
О ні!
Ну ж бо! Біжи!
Не пощастило!
-О, стривай! -Не пощастило!
Не пощастило!
-Припини кричати. -Не пощастило.
Наче з диким кабаном граю.
-Чому не відбив? -Я не знав, куди відлетить м’яч.
Гаразд, я попереджатиму.
Туди! Біжи туди!
Туди!
Не пощастило!
Обережно! Стіна.
Ну ж бо! Туди!
-Це допомагає? -Ні, це не допомагає.
-Окей. -Просто припини.
-Окей. -І мовчи.
Повна фігня.
-Починається. -Це через бульбашки.
Невже?
О боже!
От бляха.
-Мене нудить. -Яка гидота.
О боже! Припини.
О боже мій!
-Це огидно. -Що?
Що?
Те, що ти…
Не посковзнись.
Про що ти? Блювота прямо посеред корту.
Серйозно, ти…
ти…
Що з тобою?
Дихай.
О ні.
-Ну ж бо, починай. -Що?
Глузувати.
Навіщо?
Я в порядку. Просто невеличкий збій. Усе добре.
-Моє серце слабше за твоє? Як так? -Класика.
-Ти тримаєш усе в собі. -Я?
Це ти завжди такий злющий!
Заспокойся. Дихай.
Так. Дуже смішно.
Ти відчуваєш такий самий стрес і злість.
Я кричу на людей, лаюся й трощу все.
Ти стримуєшся. А воно має кудись виходити.
Це несправедливо.
Таке життя.
А потім ти помираєш.
Я не палю. Дотримуюся дієти.
Ходжу на йогу та пілатес, роблю розтяжку.
Майже не п’ю.
У цьому й проблема. Це твоє покарання.
Ти взяв на себе забагато обов’язків і проблем.
Намагаєшся всім догодити.
Ніхто не помре, якщо інколи казатимеш їм відвалити.
Ти завжди панікуєш.
На роботі, удома, під час зустрічей.
Переживаєш за мене.
Хотів підтримати мене, і дивись, де ти опинився.
Усі хвилювалися за мене після смерті Лізи.
Але вона твоя сестра.
Ти стримував свої відчуття через мене.
Не міг горювати, бо хвилювався насамперед за мене.
Тому…
Дякую.
А ще ти просто довбаний тюхтій, немічний дихляк.
Ось і справжній Тоні.
Дякую за добрі слова. Думаю, я нарахував аж три.
Просто радію, що ти мій некревний родич.
Я б згорів із сорому,
якби в мене були спільні гени з таким мутантом-чахликом, як ти.
О, дякую за підтримку.
Ми маємо наростити тобі м’язи. Але повільно й обережно.
Сквош занадто небезпечний для тих, кого сучасна медицина називає «дихля».
Почнемо з ікебани.
Потім гра в класики.
-Забереш сукню? -Це халат, а не сукня.
Ні, це те саме. Суконька для леді.
Надягли те, що тобі личить.
Зараз буде ще один серцевий напад.
Продовжиш, і це вже буде навмисне вбивство.
Вони такі: «Це жінка? Глянь на геніталії. Без поняття».
Надягли сукню. Мазок шийки матки робили?
Можна зробити, поки ти тут.
-Треба здати всі аналізи. -У мене був серцевий напад!
-Мені не можна нервувати! -Заспокойся.
Заспокоїтись? Через тебе зараз буде ще один.
Ні, мадам!
-Ти наче кудись поспішав? -Так, правда.
-Чудово. -Іду в паб.
У мене здорове серце, і я можу випити пива.
Побачимося завтра.
-Сподіваюсь, що ні. -Не кажи так.
Бувай.
Засмутився, хлопче?
Так.
Хочеш пораду від бувалого чувака?
Нічого мені не світить у шоу-бізі. Він закритий для таких людей, як я.
-Для товстунів? -Ні!
Для звичайних людей із маленьких містечок
з агентом, для якого великий прорив -
це прикинутись інвалідом на реаліті-шоу.
Маєш рацію.
Так, уперше.
-Хотів би я помилятися. -У саму точку, хлопче.
Кому яке діло?
Тут у тебе є все, що треба.
Тембері - чудове місто.
Легка робота, люба мама.
-Хороший друг. Ти. -І я тебе люблю, друже.
Ну ж бо.
Нащо бути фейком?
Шоу-біз, шмоу-біз.
Там одні педофіли.
Я знаю, що за фасадом.
Думаєш, станеш знаменитим, і тебе поважатимуть більше.
Маєш рацію.
Так чи інак люди дізнаються, що ти лузер,
і буде ще гірше.
Бо зараз світ не знає, що ти невдаха.
Гарний аргумент.
Нащо тобі любов незнайомців?
Ми любимо тебе таким, який ти є.
Так.
Мама каже, спершу треба полюбити себе.
-Мудра жінка. -Вона така.
Якби не Ленні,
я б добряче відшмагав її по дупці.
Гей?
-Будьмо, друже. -Люблю тебе.
-І я тебе. -Так.
Срань господня.
-Що? -Це просто жалюгідно.
Я не образився.
Щодня працюю із самотніми літніми людьми,
і знаєш, буду відвертою,
вони набагато щасливіші за мене.
Справді! Це прозвучало жалюгідно?
Ні, це було смішно.
Я працюю понаднормово, чергую у свята,
бо виявляється це не так сумно,
як бути вдома на самоті.
А потім з’явився ти. Наче подих свіжого повітря.
Вибач.
Я знаю, ти досі кохаєш Лізу.
І завжди кохатимеш.
Тому я можу виплеснути все,
розказати тобі про наболіле.
Без жодних задніх думок чи…
-Абсолютно. -Так.
-Я змарнувала життя. -Ні.
І ти не маєш хвилюватися за мене.
Але я хвилююсь.
Так, знаю. Але не як коханий чоловік.
Це просто турбота, і це не причина, щоб бути разом.
Згоден. Але ти мені не байдужа.
І я бажаю тобі щастя.
До речі, випадково зустріла колишнього сьогодні.
Хто він?
Ми зустрічались у коледжі. Це було дуже давно.
Потім він поїхав, а я лишилась.
Отже…
він запропонував зустрітися.
То…
Так, це гарна ідея.
Думаєш?
Абсолютно.
Хочу, щоб ти була щаслива, як я колись.
Рада, що тобі вже краще.
Знаю, і…
-З днем народження! -Дякую.
-Будьмо! -Гей!
Гей!
-От бляха. -Вечірка в розпалі.
Хороша дівчинко!
Привіт.
Ходімо.
Ось так.
-Не чіпай її. -Не буду.
Переклад субтитрів: К.Яцук