SERIÁL NETFLIX
Nech ji být.
- Ne! - Jo!
Proboha, Tony.
Je to jen diskuze. Říkáš „Bůh“, ale co přesně je Bůh?
Nevím, co přesně je Bůh,
ale prostě v něco věřím.
Vágní. Velmi vágní.
Očividně někam směřujeme.
Třeba…
Třeba je nebe jenom poklidný sen nebo tak.
Já nevím. Ani ty.
Já nejspíš skončím v pekle.
Aspoň doufám. Víc zábavy. Můžeš tam chlastat a rozdávat si to.
Ale nevím, jestli se ti takový rozdávání bude líbit.
Budeš vlastně Satanova děvka.
Co mu řekneš, až ti to bude dělat zezadu, tati?
- Teplouši. - Jo, to mu to nandáš.
Hodná holka.
Jo.
Jdeme na to.
Dala mi tlapkogram.
Díky.
- Mluvil s tebou Brian? - Jo, mluvil.
- Fajn. - Jo.
Prý nemám být slimáčí nula, ale chlap.
Takže jsem dal Roxy ultimátum.
Buď bude dál šlapat, nebo bude se mnou.
Jasně.
Vybrala si být dál šlapkou. Logicky.
To je mi líto.
Jsem zase mladý, svobodný a singl.
Tak jsem si říkal,
jestli bys se mnou někdy nechtěl jít na tah, někoho sbalit?
Jasný, beru.
- Zatím. - Měj se.
Čau.
Dobrý den.
Dobrý den, nesu vám jen výtisk těch novin.
Já se tam teda tvářím!
„Na sušenky nesahat“.
Nádhera. Nedáte si čaj?
Ne, díky. Ale mohl bych si odskočit?
Přes kuchyň dozadu.
Díky. Hned jsem zpátky.
NA SUŠENKY NESAHAT
Co to děláš?
Jenom tu…
chci nechat fotku.
Já s Lisou jako děti. Nedostal jsem se k tomu.
Vím, že je to tvoje místo.
Já myslel, že si hledáš plac kvůli svému slabému srdci.
- Výborný. - Díky.
Klidně si přiznej, že jsi hodnej chlap.
- Není to slabost. - Jasně.
Myslím,
že svým způsobem ti na lidech vždycky záleželo.
Aby se cítili líp a byli šťastnější.
Jen jsi je fakt rád…
pošťuchoval,
aby začali myslet.
Pokud je to nezabilo, tak je to posílilo.
Jsem jako očkování.
Spíš jako otravný virus.
Jo.
- Fajn. - Tak zatím.
- Zatím. - Nepřijď pozdě do práce.
Rozhodně přijdu pozdě.
Já vím.
- Zdravím. - Zdravím.
Dneska jsem tu první.
Co to je?
Lisa se svým mladším bratrem jako děti.
Teď to tam dal.
Jak jsi poznala Stana?
Na dovolené s mámou.
Bylo to v kempu s karavany.
Potkali jsme se ve společenské místnosti při tanci a pak šli na večeři.
Řekl mi neslušný vtip a já se nesmála.
Cítil se provinile.
Po padesáti letech mě pořád mrzí, že jsem se nezasmála.
Co to bylo za vtip?
Jaký je rozdíl mezi Rolls-Roycem a mrtvou prostitutkou?
Nevím.
Rolls-Royce v garáži nemám.
Starý dobrý Stan.
Kéž bych se bývala zasmála.
Určitě si na to už nikdy nevzpomněl.
Asi máš pravdu.
Jak je ten citát od Marka Twaina?
„V životě mě trápila spousta věcí, z nichž většina se nikdy nestala.“
Jo.
Jak jste se seznámili vy?
Bylo to počátkem 90. let.
Myslel jsem si, že jsem spisovatel,
a všude to rozhlašoval, ale byl jsem na podpoře.
Lisa byla malířka.
Byla čerstvě po škole. Na Tamburské pouti měla malou výstavu.
A já se rozhlížel, hlavně po ní,
a ona myslela, že mě zajímá jeden její obraz.
Tak jsem řekl, že ho chci koupit.
Zeptala se, jak si přeju platit.
Pomyslel jsem si: „Dobrá otázka. Nemám na to.“
Tak jsem řekl:
„Mohl bych si vás vzít a splácet drobnými domácími pracemi.“
A pak jsem řekl: „Nemám žádné peníze.“
- A ona: „U sebe?“ - Já: „Ne. Vůbec.“
A jí došlo, že mám zájem o ni.
Řekla: „Takže na večeři vás musím pozvat já?“
A bylo to.
Vyrazili jsme si spolu a hned jsme si sedli.
Bavili se o hudbě a tak.
Jak máme rádi Davida Bowieho
a Joni Mitchell.
To byla její oblíbenkyně.
„Both Sides Now“ nám dokonce hráli na svatbě.
A já si pomyslel, že jsem nejšťastnější chlap na světě.
Neměl jsem ji škádlit, že posmrtný život neexistuje, protože…
myslím, že v hloubi duše chtěla věřit
na nebe, anděly a tak.
Doufám, že…
Doufám, že neměla strach.
Chtěla jen, abys na konci byl s ní.
A mimochodem, andělé existují.
Jen nemají křídla a nežijí v oblacích.
Nosí uniformy sestřiček a tvrdě pracují, aby zaplatili nájem.
Někteří pracují pro charitu, protože neumí uhnout pohledem.
Někteří mají čtyři nohy a štěkají.
Ale ať vypadají jakkoli, všichni zachraňují životy.
Někdy na ně narazíš.
Jako na Lisu.
A Stana. A vezmeš si je.
Vím, že Lisa a Stan teď nejsou andělé. Ale byli.
Pokud chceš být anděl, buď jím, dokud jsi naživu. Buď dobrý, konej dobro.
Představ osamělou ženu milému muži.
Můj anděl jsi ty, Tony.
Tím si nejsem tak jistý.
SBÍRKA NA POKOJ PRO POBYT S RODIČI
Takže…
proč sis oholila hlavu?
Protože mojí sestře vypadaly vlasy, když se zbavovala rakoviny.
A teď zase vypadáme stejně.
To teda jo.
- Proč chceš vypadat jako tvoje sestra? - Protože je krásná.
To je. A ty taky.
Sehnala sponzory a získala pro mě 1 200 liber.
Neuvěřitelné, 1 200 liber.
No teda! Musím si poznamenat vaše jména, abych je mohl dát novin
a všichni věděli, jak jste skvělé.
- Já jsem Milly. - Milly.
Já jsem Lisa.
Lisa.
Jako moje žena.
Kde je?
Je doma.
- Dělá ti svačinu? - Jo.
- Proč brečíš? - Protože jsem šťastný.
- Proč brečíš, když jsi šťastný? - Protože jsem cvok.
Smíme si vás vyfotit?
Úsměv.
Perfektní.
Hotovo.
Děkujeme. Ahoj!
Taky chodíš na chemošku?
Ne.
Vypadaly mu vlasy, protože 30 let jedl jenom chipsy a sušenky.
Taky bych je chtěl jíst.
Ale tobě vlasy zase narostou.
Ale Lenny bude pořád plešatější a plešatější.
A to není jeho nejhorší vlastnost.
Nepřijde ti jako Shrek?
- Ale je to tvůj kamarád. - To je.
Je. A je jedno, jak člověk vypadá.
Záleží na tom, co je uvnitř.
A jak všichni víme, uvnitř Lennyho
je spousta chipsů a sušenek.
Přijdeš zas?
Já nevím.
Dobře.
- Proč se ptáš? - Jsi legrační.
Fakt?
Tak jo, přijdu tě zas pozdravit.
Zítra?
- Tak jo. - A pozítří?
Každý den, dokud ti nebude líp.
Nebo dokud neodejdu do nebe?
Věříš na nebe?
Rozhodně.
To jsem zase já.
Upřímně, už mi docházejí slova.
Našla jsem básničku, která vyjadřuje, co chci říct.
„Nechoď plakat nad mým hrobem.
Nejsem tu, tohle není sbohem.
Jsem vítr dující do břehů,
jsem démantový odlesk na sněhu.
Jsem slunce třpyt na lánech obilí,
jsem svěží deštík podzimní.
Když probudíš se do ranního ticha,
jsem proud vzduchu, který dýchá
do peří ptáků v hejnu kroužících.
Jsem noc plná hvězd zářících.
Nechoď plakat nad mým hrobem.
Nejsem tam,
nedávám ti sbohem.“
Chci, aby sis užíval života.
Nechci, aby sis dělal starosti o peníze. Nebo o mě.
Hlavně se postarej o sebe.
Buď šťastný.
A buď laskavý.
Buď Tony.
Co to je?
Ne, Tony, to nemůžu přijmout.
Byla to tvoje sestra.
- Já vím, ale… - Tys ji taky ztratil.
Na všechno kašlat mi přišlo jako superschopnost. Pletl jsem se.
Starat se,
na tom doopravdy záleží.
Laskavost, dělat jiným radost.
To je superschopnost.
A máme ji všichni.
Někdy…
jsem šťastný.
Ne šťastný jako normální lidi
nebo jako jsem býval,
když jsem si to ještě neuvědomoval, ale spokojený, chápeš?
Zalije mě takový pocit, že svět je v pořádku.
Život je vlastně fakt úžasný.
Víš, jaké jsem měl štěstí, že jsem existoval zároveň s Lisou?
Trávil s ní všechen čas. Dal ji všechnu lásku.
Pak se všechno zhroutilo a já si vybavuju, že umřela a já jsem sám.
A chci umřít.
Všechno se to odehrává během pár vteřin a pořád, víš?
A dneska v hospicu
jsem potkal klučíka.
Byl tak milý a nevinný.
A všechny moje problémy…
šly stranou.
Pořád tu jsou,
ale mou starostí se stal on.
A přerušilo to ten cyklus,
ten sestup do temnoty,
protože mám důvod.
Je to jako…
když to dítě bude žít, já taky.
Děkuju.
Svatební dárek.
Ty kráso, určitě?
To je tak hezké.
Jsi v pohodě, Kath?
Jo. Dneska jdu na jógu smíchu.
V takovém jsem teď stavu. Chodím se učit smát.
Tohle ti pomůže k lepšímu bytu.
- Děkuju. - Není zač.
Promiň, já… Ještě se mi nic takového nestalo.
Dneska tu máme novou členku. Jak se jmenuješ?
- Kath. - Kath. Takže se uvolníme, Kath.
Ať se kosti třesou.
Výborně.
A pořádný úsměv, jo?
Jo.
Milujte život.
Cítíte ty endorfiny, jo?
Na světě je sranda.
Pardon, počkejte všichni. Můžeme slyšet tebe?
Jsem tak osamělá.
Radši odejdi. Rozhodila jsi tu atmosféru.
TAMBURSKÁ POUŤ 500. ROČNÍK!
- Ahoj. - Ahoj!
Tohle je Jack.
Zdravím.
A tohle je Tony.
Můj kamarád.
Navždycky.
- Těší mě. - Mě taky.
- Tak zatím. - Měj se.
Pojď.
500 TAMBURSKÁ POUŤ
Jo! Výborně!
Zdravím.
Všechno v pořádku?
Jo.
Víc než v pořádku.
To je dobře.
Nezvládla bych přijít o dalšího úžasného muže.
A mimochodem,
děkuju.
Rádo se stalo.
Mějte se. Pojď.
„Dr. Barnaby rozrazil dveře z operačního sálu.
Když šel po chodbě,
spatřil krásnou mladou plačící afrokaribskou sestru.
Vyžehlila si vlasy a vypadala jako Beyoncé.
‚Co se děje, sestro? Proč pláčete?‘
‚Rasismus, pane doktore.‘
‚Rasismus?
Nesnáším rasismus.
Jsme si všichni rovni a lidi hodnotím podle charakteru,
nikoli podle barvy kůže.
Jednou jsem se miloval s Číňankou. Krásné oči.‘“
Líbí se mi to.
Co, pouť?
Všichni se na pár hodin sejdou.
Vymění si nápady, recepty a krámy,
vytvoří vzpomínky a fotky.
Táta říkal, že život je jako jízda na pouti.
Vzrušující, děsivý, rychlý.
A smíš se svézt jen jednou.
Užíváš si na maximum, až už nemůžeš.
Pak se to zpomalí a uvidíš, že ve frontě čeká někdo další.
Na tvoje místo.
- Veselý Vánoce! - Bacha!
Prosím vás, to je pro děti.
- Bum! Až po koule! - Na dítě si troufáte.
- Tak běž ty! - To není…
- Jdi tam. - Šup, předvedeš se před synem.
- To jsem nemyslel. - Ať vidí, jak jsi slabej.
Tvůj synátor. Jeď!
No tak, chlape.
Chceš, aby to viděl tvůj syn?
Byl jsi moc blízko.
To je…
- Blbečku! - „Fotbal ti jde, co?“
Stál jsem za houby.
Postavit se za někoho není na houby.
- Viď, Georgi? - Není.
Můj hrdino.
Jednu jsi chytil.
- Jednu jo. - Rozhodně. Viď?
- Táta fotbal umí. - Zadkem.
Zdravím. Pamatujete si na mě?
- Jo. Dopisy v koši na hovna. - To zní jak název rubriky.
- Pořád se vyhýbáte vztahům? - Ne.
Změnil jsem názor. Teď jsem zoufalý.
Jsem tady na lovu. Bez urážky.
A vás se to netýká, jste mimo moji ligu.
Nejsem sexista, ale…
- Ale jdete na to správně. - Fakt?
Rozhodně.
Zoufalství, lichotky, žebrání. Tomu není co vytknout.
Nevím, co na to říct.
Budu upřímný. Za poslední rok a půl jsem trochu ztratil kouzlo.
Ale jsem v sedmém nebi, když žena vaší úrovně, vlastně jakákoli,
zvažuje, že by do toho se mnou šla. Ale…
musíte vědět, že už nejsem takový hřebec.
Ale občas mě to chytne.
Potřebuju se věnovat sobě. Jdu nahoru, zatáhnu závěsy.
Pětinohý pavouk si jde pohrát.
Po pár minutách si řeknu: „Ne, kašlu na to.“
Vzpomenu si na plátek vyzrálého čedaru a pecen chleba, co mám dole.
- To je předehra? - Hej.
- Bez závazků. - Jistě.
Jenom sprostý, upocený, ošklivý sex.
Na to jsem ten pravej. Vlastně už se potím.
- A jsi ošklivý. - I já mám city! Jasný?
- Tak zatím. - Měj se.
- Tak jaký sex máš rád? - Rychlej.
- Rychlej? - Jo.
Do toho.
Těsně. Snad to vyjde příště, sbohem!
Zatím, kámo.
Všichni se baví.
- Jo, krásnej den. - To jo.
Tady ho máme. Šášula Šulín. Za co jseš?
- Za šaška. - Za šaška?
Spíš za vošousta.
Šašku, ukaž kašpárka!
Santův anální pomocníček!
Nech ho, kámo.
Holčičkář prcičkář se ozval.
Ty říkáš nám, ať necháme děcka bejt?
- Tys je měl nechat. - Ty malej otrapo.
- Ty prase! - Otrapo!
Hele, strč mu prdel do ksichtu, Pedouši.
- Ne, nestrkej mi… - Koukej! Lidská stonožka!
Obejdu ho a objedu zezadu. Lidská homoška!
Líbí se mu to.
Olízni to. Máš hlad? K obědu jsem měl kukuřici.
- Fakt? To bych radši umřel. - Umři, zlato.
Předveď se. Už skoro jsem.
To stačí, hoši. Nechte ho.
To mě poser. Blbý a blbější, ne?
Cos to řekl?
Sleva na koblihy „kup jednu, deset zdarma“?
Řekli jste si o to.
Bože, to je hrůza.
Dobrý.
Díky.
Tolikrát jsem si za svůj mizernej život myslel, že jsem dosáhl dna.
Nebylo to tak.
Tisíckrát jsem věřil: „Jediná cesta je nahoru.“ Ne.
„Zase špatně, Briane. Máme pro tebe překvápko.“
Není snad vykouřit asistenta manažera Tambury FC na parkovišti
morální dno?
Ne.
Nechat se ojet zezadu
před bejvalou ženou a celým městem už jo.
A pak přijde cikán Micky, kterej s mojí ex šoustá,
a zachrání mě.
Řekni mi vtip.
Proč spadla holčička z houpačky?
- Nevím. - Neměla ruce.
To bylo vtipný.
- Fakt? - Jo.
Tak dík.
Máš na sobě…
nějakej sajrajt.
- Jo. - Rajče.
Jo.
- Nedáš si kafe? - Jo.
Jo.
Platím.
- Fajn. - Tak pojď.
Tak jo.
Jsou hodný?
- Jak to myslíte? - Nejsou tu, protože jsou zlí?
Zlí psi nejsou, jen špatní majitelé.
Ty jsi rád, že máš psa, ne?
Zachránila mi život.
Ví, když jsem smutný.
Jsem smutný furt, tak je těžké se splést.
Ale večer, když piju,
je u mě,
hlídkuje.
Taky pozná Lisu na videu.
A tak tam sedíme a stýská se nám po ní, ale aspoň se nám stýská společně.
Nevěřím v duši,
ale pokud něco takového je, psi ji mají.
Líbíte se mu.
- Opravdu? - Jistě.
Můžu si ho nechat?
No jistě.
Po návštěvě u vás doma a pár formalitách.
Zařídím to.
Je v pohodě? Není labilní?
Jen trochu osamělá.
Musíme se ujistit, že pes dostane dobrý domov.
Je v pohodě. Pamatujte, zlí psi nejsou, jen špatní majitelé.
Když se psem zacházíte špatně, nedáte mu lásku, tak se chová špatně.
Když jste vlídní a dáte mu naději, je v pohodě.
- S lidmi je to stejné. - Co jedí?
Cokoliv. Pantofle, klacíky,
hračky, zvratky.
A krmivo pro psy.
Je to snadný.
Nazdar.
- Ahoj. - Co děláš?
Kath adoptuje psa.
- Psi mě většinou nemají rádi. - Proč?
- Kvůli mojí práci. - Co děláte?
Pošťáka.
- A vy? - Prodávám reklamu.
Pěkný.
Takže…
Tak zatím.
- Zatím. - Měj se.
Pojď taky!
Pojď, Tony!
Tony!
Úsměv.
Překlad titulků: Barbora Vrbová