Генерале Стаффорде, я пишу в момент критичної нагальності
з огляду як на тактику, так і на мораль.
Десять днів тому, 7 вересня, на південній території штату Юта 200 поселенців
з Арканзасу потрапили в засідку та були вбиті на Староіспанській стежці.
Після розслідування та опитування тих, хто вижив, немає жодних сумнівів,
хто організував та здійснив цей напад.
-Члени церкви мормонів… -«…церкви мормонів
з відома та схвалення
губернатора Бриґема Янґа».
«З огляду на це
я прошу негайно відправити 500 додаткових солдатів у Форт-Бриджер,
щоб допомогти знищити мормонські сили, перш ніж вони збільшаться чисельніше».
«З повагою, капітан Едмунд Деллінджер».
Недбалі помилки брата Волзі
поставили під загрозу всю нашу справу,
саме виживання наших людей під загрозою.
Протягом 40 років наших братів і сестер виганяли із їхніх домівок…
І пробачить Він тобі…
-Їх били… -І очистить Він…
Їх палили, ґвалтували й вбивали ті, хто боїться того, у що ми віримо.
Так, це правда.
І можете не сумніватися,
вони й далі нищитимуть нас, поки не вб'ють останнього!
Але ми не можемо дозволити, щоб це сталося.
Ми не дозволимо цьому статися.
Ми обрані!
Не вони!
Дні наших переслідувань у минулому!
І змінить Він наші…
ПЕРВІСНА АМЕРИКА
-Капітане. -Лейтенанте.
-Проблеми? -Ні, пане.
Натрапив на загін людей Джонсона в Форт-Бриджері.
Вони на шляху до Ґілберта.
Самі доставлять листа Джонсону, щойно прибудуть.
Ти підкреслив важливість часу?
Вони запевнили мене, що не спинятимуться дорогою.
Що ж, ми зачекаємо кілька днів на прибуття додаткових солдатів.
Якщо піде більше часу, висуватимемося самі.
У нас немає потрібних сил.
Тому ми взагалі чекаємо.
Де жінка Пратта?
Поїхала.
Куди?
На захід.
Думаю, до людей, із якими їхала.
Мормони, які напали на моїх людей.
Я їх бачила.
Вони бачили мене.
Солдати сказали, що мій чоловік досі живий.
Що він шукає мене.
А ти однак повернулася сюди.
Я не готова бути знайденою.
-Ви когось бачили? -Ні.
Але вони наближаються.
Питання часу.
У нього досі жар.
Ми мусимо їхати.
Ми не поїдемо, поки він у такому стані.
У мене є ще ці ліки.
Стає гірше.
Ми маємо вирішити.
Вирішити щодо чого?
Ні, ми цього не зробимо.
-Інфекція розповсюджується… -Ми не відріжемо ногу.
Ні!
Вони подолали чималий шлях, щоб приїхати сюди.
Наближаються дружні вершники!
А ось і він.
Суцільна усмішка й Ісус.
У надії, що я не помічу, як він одночасно намагається взяти мене за яйця.
Імовірно, дискусія щодо питання зі свиньми в нього на думці.
Не сумніваюся.
Вважає, що Бог, імовірно, нашепотів йому на вухо,
що всі свині краю були даровані як мормонська свинина.
Що думаєш щодо Отця, Сина, Святого Духа тощо, Семмі?
Ну, я не замислювався над цим, на правду.
Принаймні з часів дитинства.
Забув, як лепреконів і горщики із золотом.
Ласкаво прошу знову, губернаторе.
Пане Бриджере.
Цікаво, чи маєте ви хвилинку, щоб продовжити попередню розмову.
Чому б і ні.
Тільки дайте взяти залізний полумисок і запхати його в штани.
Щоб захистити своє хазяйство.
Отож, я чув, що виникло непорозуміння
з певними з моїх людей щодо ваших свиней.
Думаю, ваші люди зрозуміли мене дуже добре.
Особливо брат Дикий Білл.
Як там його нога?
Саме такого я і намагаюся уникати.
Я б волів, щоб ми не вступали в суперечки.
Отож, у надії дійти згоди,
ось моя пропозиція щодо купівлі вашої нерухомості.
І думаю, ви вирішите, що вона більш ніж справедлива.
Я чимало крові й поту пролив заради цього форту.
Спочатку тут були коваль та хлів поруч.
Тепер тут регулярна зупинка для більшості іммігрантів на шляху до раю.
Тому не знаю, чому я маю погодитися,
що ваша пропозиція більш ніж справедлива.
То яка саме ваша ціна, пане Бриджере?
Треба врахувати, що зі мною буде без цього місця.
Чи доведеться починати все з нуля?
Ви розумієте, що моя купівля означає, що ви не зводитимете форт
ніде в цих місцях.
О, то це ще більший тягар для мене.
Я вирушатиму вранці, пане Бриджере.
Маю надію, ви надасте мені відповідь до мого відбуття.
Попри згадану вами надію,
здається, що в кінці має стояти «інакше».
Я чекаю на новини від вас… до ранку.
Єдине, що викликає більше занепокоєння, ніж хитрий розум Бриґема Янґа,
це його відчуття права на його так звану землю обітовану.
Його жага контролювати Форт-Бриджер
відображає його бажання контролювати всю територію Юти.
Що буде з Форт-Бриджером, те буде й з Ютою.
Що буде з Ютою, те буде й з усією мормонською релігією.
Якщо йому дати перемогти, ця беззаконна земля зануриться в ще більшу темряву.
Я боюся цієї темряви, бо жоден чоловік, жінка чи дитина
не захищені від її гніву.
Я не хотіла засинати.
Стає гірше.
Має бути щось іще, що ми можемо зробити.
Що?
Що? Чекайте…
Стій! Я не дозволила! Годі!
Два Місяці, стій!
-Що відбувається, мамо? -Стоп!
Що відбувається?
-Припиніть… -Я не відрізаю йому ногу!
Зробіть це.
Це просто біль.
Учора я бачив, як гризлі перепливав річку Кейн на світанку.
Я бачив, як сонце запалювало золоте хутро за його вухами,
золотий німб оточував його могутню голову.
Я почувався смиренним і враженим
силою та благодаттю цієї величної істоти,
мене охопило відчуття,
що на цій Землі панують сили, більші,
ніж ми можемо знати.
Я побив вас обох.
-Так і є. -Банк мій.
Так, схоже, банк твій усю ніч, О'Меллі. Я виходжу з гри.
-А я досі граю. -Є непотрібний папір?
Можете взяти свої карти, лейтенанте.
Вони ж однаково лайняні.
Є відповіді на запитання, які поки залишаються поза нашим полем зору.
Я сподіваюся, що для всіх нас є мирні, прекрасні можливості.
Я сподіваюся, що краса, яку я бачу на цих землях,
має силу більшу, ніж темрява.
Я намагався сказати вам, капітане. Чесно.
Я сподіваюся, що в наші найтемніші та найскрутніші дні
ця любов слугуватиме безпечним притулком,
який виведе всіх нас із пекла страху,
що ведуть людей у ці чорні та жорстокі, самотні куточки потойбіччя.
Сподіваюся, що великий дух любові врятує нас усіх.
Йому наче краще.
Так.
Припускаю, це означає, що ми скоро підемо.
Так.
У Крукс-Спрінґс?
Чим ближче ми підходимо, тим менше я вірю в Крукс-Спрінґс.
Відведеш нас у Каліфорнію?
Чула, там красивий океан.
-Ти б хотів відвести нас до океану? -У мене немає справ у Каліфорнії.
Особливо з жінкою і кульгавим.
-Я не про це. -Тоді Крукс-Спрінґс.
Його батько, він досить порядний чоловік. Він…
Що ж…
Я знала й гірших.
Мені треба, щоб він побачив Девіна й усміхнувся.
Після того, що він пережив,
сумніваюся, що суворий погляд батька буде таким уже й поганим.
-Може, ти міг би… -Перевірю коней.
Маєш щось проти Каліфорнії?
Ні.
Не вмієш плавати?
Умію.
Вірджиле, я нічого не бачу!
Що ж… Їм нікуди податися, окрім як угору.
Як ти пояснив за першої розмови,
у війську немає майбутнього.
Принаймні здорового.
Її тут немає.
-Жінки Пратта. Її тут немає. -Про що ти?
Слухай, ми обнишпорили все. Її тут немає.
Вона поїхала. Капітан сказав, що на захід.
Їй було дуже зручно з шошонами.
То досі є незакінчені справи.
Я бачив їхнє село.
-Там лише жінки й діти. -Червоне Перо.
Вона з ним приїхала.
Це точно не жінка й не дитина.
У нас більш ніж достатньо зброї, щоб впоратися з ним.
Дай мені це закінчити.
Раз і назавжди.
Це вирішить брат Янґ.
Не ти й не я.
Успіхів у подальших починаннях, сержанте.
Ця ніч про те, ким ми є як люди.
За що ми стоїмо.
Знаєте, ми всі згоримо в пеклі за…
Господь допоможе тим, хто допомагає собі чинити правильно.
Пане Бриджере.
Губернаторе.
Можливо, я забув сказати вам, що повертаюся до Солт-Лейк.
Ні, ви чітко сказали про це.
І що я маю назвати цифру, яку вважаю справедливою ціною.
Як виявилося, такої немає.
Тому, боюся, цей форт називатиметься моїм іменем ще певний час.
Я мав надію, що ми дійдемо прийнятної домовленості.
І ось знову згадка про надію.
Дуже добре.
У мене є ордер від судді Леонідаса Шейвера
на ваш арешт.
Прочитай, брате.
«За незаконне сприяння індіанцям
і постачання їм алкоголю, зброї та боєприпасів
з метою розграбування
та ведення війни проти громадян Сполучених Штатів
видається цей ордер на арешт Джеймса Фелікса Бриджера».
Цей ваш суддя вдається до купи слів.
І якщо чесно… я якось заплутався ще на «арешті».
Ну, якщо коротко, тут мова,
що продаж зброї індіанцям є актом державної зради, пане Бриджере.
І як губернатор цієї території
я маю владу покарати вас за ці дії.
Що ж, можливо, тут було кілька індіанців, які потай хильнули.
Може, їм навіть пощастило виграти пістоля в карти,
але якщо вони в чомусь і брали участь, то без мого відома.
Це вирішувати закону.
Тут у закону є спосіб вирішувати все по-іншому, губернаторе.
Ці тубільці
дивляться, як ми, білі, стираємо їхній народ із лиця землі.
Тож у них є власний набір законів.
Люди з гір спостерігають, як інші приходять і претендують на те,
над чим вони працювали роками, тож у них свої закони.
А я?
Я просто намагаюся не висовуватися і займатися власними справами.
Маю надію, такий шанувальник… миролюбного Бога, як ви,
може оцінити інших, які просто роблять усе можливе.
Моя земля тягнеться кілометрів на 20 униз річкою.
А далі є гарний відкритий майданчик,
де можна створити прибутковий пост.
Гадаю, я маю його оглянути.
Кажіть, якщо знадобиться допомога з облаштуванням.
Гарного дня, пане Бриджере.
Думаєш, на цьому все?
Та де там, Семмі.
Вони прийшли шукати мене.
Мормони вб'ють вас усіх.
За мене.
Уб'ють.
Тебе.
Твого сина.
Уб'ють його за мене.
Усіх шошонів.
Уб'ють.
Не знаю, про що я думала, привозячи його сюди.
У тебе не те щоб був вибір, правда?
Вибір був. Я могла знайти інше місто на сході,
де нас не знайшли б.
Ні. Вас знайшли б незалежно від того, куди б ви пішли.
Надто велика сума.
Ми робимо те, що мусимо.
Хіба ні?
Принаймні хлопець досі з тобою.
Ти втратив своїх.
Мені шкода.
Скажеш мені його ім'я?
Що ти бачиш?
Вовків.
Що це?
Айзеку.
Що таке?
Вовки.
Якщо вони наберуться сміливості, то заберуть коней.
-Лихоманка Девіна й далі спадає. -Добре.
Ми маємо рухатися.
Він поїде зі мною.
-Ми вже їдемо? -Щойно зможемо.
Наскільки далеко на заході ти був?
Долина Солт-Лейк.
Ми шукали нові землі для шошонів,
але Зимова Пташка не хотіла знову переносити своє село.
Тому ти пішов зі своєю сім'єю?
Я перевіз сім'ю.
Щоб мати кращі шанси вижити.
Але немає такої речі, як безпека, у цьому світі,
і немає Бога чи Творця, щоб допоміг чи відповів, коли це найбільше потрібно.
Ти справді в це віриш?
Я це знаю.
Тому ти повернувся спиною до світу?
Щоб більше не перейматися через втрату того,
про кого б ти дбав?
Таким був план.
Вони вбили солдатів.
І прийдуть за нами.
Ми нічого не зробили.
Вони прийдуть знайти та вбити її.
Убити нас усіх.
Скільки прийде?
Забагато.
Я не дозволю вмирати людям.
Ми підемо на захід…
Як нам казав Кіні Да-Давон.
Ти не можеш тікати вічно.
Білі завжди знаходитимуть тебе.
Я піду до них. Здамся.
Ні. Ти тепер із нами.
Якщо вони хочуть битися, ми битимемося.
Готовий до поїздки? Вибратися зі снігу та холоду?
Так, пане.
Їдемо вранці?
Ні. Уночі.
Ми були тут надто довго.
Треба більше? Я знаю, де взяти.
Ось.
Думаю, тепер я буду ще кульгавішим.
У тобі нічого не кульгає.
І ніколи не кульгало.
-Скільки до потепління? -Недовго.
Щойно спустимося нижче.
Скільки до того, як спустимося нижче…
Лягайте!
Рухайтеся далі!
Поранений?
Ти поранена?
Де моя мама?
Набої скінчилися.
Вони виходять!
-Пристрель сучого сина! -Пильнуй!
Зніми його!
Трясця!
Пане Ріде!
Я вб'ю їх обох!
Богом клянуся, я вб'ю їх!
Почни кричати, щоб я знав, де ти!
Я вб'ю їх обох, клянуся…
Де моя мама?
Де вона?
Де моя мама?
Мамо!
Де моя мама?
Де вона?
Скажи мені!
Кажи, трясця! Де вона?
Вони забрали її.
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк