Da jeg var liten lagde mamma et brettspill.
Det het Sam går en tur.
Jeg vet, bra navn.
EKSAMENSKVELDEN
-Skynd deg! -Sam.
Du slapp akkurat en bombe.
Før vi går på festen må jeg tenke over det i stillhet.
Ok, men...
Det handlet om en gutt
med brunt hår, som het Sam.
Han gikk rundt i nabolaget og møtte på ulike utfordringer...
-Kan vi... -Nei.
...en bjeffende hund, en postmann som leverer en pakke...
...et uventet besøk.
Vil du komme inn og snakke?
Husker du foreldrene fra støttegruppen?
Jeg trodde du visste det. Du fikk e-posten.
Jeg ville ikke sagt alt det om jeg visste du hadde besøk.
Jeg beklager.
Jeg forstår om du vil gå.
Kan jeg få en øl?
Selvsagt.
-Hei, Doug. -Og oppgaven
var å håndtere hver utfordring riktig,
si de rette tingene.
Er det så vanskelig å tekste? "Beklager, jeg blir forsinket."
Det heter manerer.
I stedet for å utagere med erstatningsadferd.
Greia er at utfordringene var ikke utfordringer.
Det var stort sett andre mennesker som levde sine liv.
Noe som enkelte ganger kan være problematisk.
Er alt ok?
Det er Elsa.
"Hei, honningklumpen." Bjørne-emoji.
"Kan du ta med deg en brannslukker på vei hjem?"
TO MINUTTER TIDLIGERE...
-Ja, vi burde nok... -Ja.
-Ja.
Da drar vi, honningklumpen.
Fantastisk.
Jeg vet vi låses inne, men låser de oss ute?
-Sam! -Unnskyld.
Ok, Sam...
Jeg har svaret.
På hva?
Sam Gardner, timingen din er fryktelig...
...å si du elsker meg rett før vi drar til universitetet.
Vi separeres, ikke bare avstandsmessig,
men også med kulturelle forskjeller, diktert av våre ulike institusjoner.
Hva?
Sommeren min er fullpakket:
praktikantstillingen, sitte barnevakt.
Jeg drar på leirjobben om seks uker.
Jeg må finne noen som kan vanne plantene mine.
Mamma kan ikke takle alle sammen.
Ok.
Men tross alt det
aksepterer jeg.
-Aksepterer hva? -At vi blir sammen igjen.
Men, Sam,
jeg vil ha en kjærlighetssommer.
Hver dag fullpakket med eventyr og romantikk,
hvert øyeblikk skal være perfekt.
Ok.
-Kan vi gå inn nå? -Ja.
La romantikken begynne.
Vi er låst ute.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
EN MÅNED SENERE
Ok, da begynner vi.
Vi har ikke møttes før, men dere virker hyggeligere en jentesprintlaget.
Du er ikke Miss Whitaker.
Det er jeg ikke. Takk for at dere la merke til det.
Jeg er trener Briggs.
Miss Whitaker er på bryllupsreise, men dessverre kom det en orkan.
Er hun død?
Nei! Overhodet ikke.
Flyet er forsinket.
Beklager. Jeg burde sagt det først
Men jeg har 16 studiepoeng på sosionomutdannelsen min,
så jeg tenkte jeg skulle steppe inn.
-Om det er noe dere vil vite... -Hvor høy er du?
Vi du høre meg synge?
Kan du advare oss før du tuter det hornet?
Fine tenner. Striper?
Ok, jeg tror jeg skal stille spørsmålene. Miss Whitaker ga meg en liste.
Hvordan var sommeren?
Fantastisk.
Paige ville ha en kjærlighetssommer, og jeg er god på det.
Så langt har vi hatt tre pikniker, to måneskinnsturer og en suging...
Stopp! Neste spørsmål.
Hva tenker dere om livet etter videregående?
Bra. Jeg har allerede memorert det odontologiske fakultetet på Denton.
Skal du gå på Denton?
Der gikk jeg også. Noen flere?
Flott, lagkamerater. Dere burde treffes.
Vi går på ulike fakulteter. Jeg får ikke sett dem.
Enig. Dette er slutten.
Ok, dere gjør det nok bra uansett hvor dere går.
Sannsynligvis ikke.
Fire av fem studenter med autisme fullfører ikke universitetet.
-Og det er seks av oss. -Fire av fem?
-Det er mye. -Jepp.
Fire av fem...
Jeg sier til jentene...
Fire av fem...
Hvor store føtter har du?
Enhver ekspedisjon kan være fysisk tøff,
men det mest utfordrende er det mentale...
-Noen andre spørsmål? -...håndtere frykten...
...isolasjonen,
tvilen.
IZZIE JEG ER HJEMME!!! LØPETUR?
Jeg ordner dette til uka.
Vi må få tak i en gulvslipemaskin eller et teppe.
Eller så kan vi la det minne oss på at man ringer om man ikke kan komme.
Seriøst?
Jeg sa unnskyld, Elsa.
Jeg vet.
Jeg må være mer forsiktig. Stearinlys er farlige.
Men vi skulle snakke om ting...
-Elsa. -...og så gjorde vi ikke det.
Og...
-...jeg tror du unngår det. -Nei.
Jeg unngår ikke noe. Jeg er...
Ok.
Jeg må dra på jobben.
Jeg må lage bananbrød, så...
Hva gjør du? Gjør deg pen for en løpetur?
Ingenting. Hold kjeft.
Fire av fem...
Sam, sjekk ut dette.
Den får rumpa til å se bra ut, og tvillingene kan danse fritt hele dagen.
-Du burde ha på deg Techtropolis-skjorta. -Den er grei, regelrytter.
Hør her, dette er viktig, kanskje det viktigste jeg har sagt.
Sykepleierskolen begynner snart, og jeg kjenner meg selv.
Bak de perfekte konturene, og den positive personligheten,
lurer en hang til selvsabotasje.
-Hva så? -Du kan ikke la meg kødde til skolen.
Ok.
Lover du?
Ja, jeg lover.
Jeg må høre det: Jeg lover at jeg ikke lar deg kødde til skolen.
Jeg lover å ikke la deg kødde til skolen.
Fantastisk. Ok, da var det ute av verden.
Hva gjør du? Hva skriver du?
Jeg kan ikke snakke om det.
Less det på meg.
Jeg er en healer.
Ikke bare kropper, men sjeler også.
Fire av fem studenter på spektrumet fullfører ikke en grad innen fire år.
Det betyr at jeg har små sjanser, og at jeg er fortapt.
Ja. Ok. Først lukker vi seriemorderdrodlene, ok?
Flott.
Og nå en parabel.
Det var en gang en ung gutt, la oss kalle ham Dragon.
En dag åpnet det en virksomhet et steinkast unna Dragons hjem,
en marihuanabutikk.
Åpenbart var Dragon der da åpnet, for å se på lokalene og prøve varene.
Vent, er Dragon deg?
Åpenbart.
Butikken var større enn forventet, så mange valgmuligheter:
skudd, dråper og spiselige ting så langt brillene kunne se.
I det øyeblikket følte han seg fortapt.
Han ville aldri klare å prøve alt.
Døgnet er ikke langt nok.
Hva gjorde du?
Dragon satte ting i system.
Han forberedte seg.
Han blokket ut en langhelg for å ligge på sofaen
og se Fantasia igjen og igjen. Og vet du hva han gjorde?
Han klarte det.
Dragon er smart.
Det stemmer.
Sett ting i system, planlegg, forbered deg, så går alt bra.
Hvis ikke vet jeg om et sted hvor du kan bli høy som faen.
-Hei, Paige. -Hei, Sam.
Jeg vil bare informere om en endring i planene
for vår Romantiske filmer-festival.
Aka klinemaraton.
Vi skal se When Harry Met Sally i kveld,
og så Love Actually i morgen.
Det føles som en Meg Ryan dag.
Fire av fem...
Unnskyld, Paige.
Jeg kan ikke komme i dag. Jeg har noe jeg må gjøre.
Ok, null problem, det er greit.
Jeg foretrekker å se på Meg alene uansett.
Jeg later som om vi sitter på sofaen og snakker om gutter.
Det er deilig å være tilbake.
Jeg er glad i tante og onkel, og Florida er flott,
men etter en stund er jeg ikke så glad i dem
og Florida er ikke like flott.
Det er lenge siden jeg så deg sist.
Jeg vet.
Siden bruskvelden.
Ja, bruskvelden.
Det var gøy.
Kjempegøy.
Jeg er så glad jeg har deg som venn. Første bestevennen min siden barndommen.
Det er fint.
Lett.
Ja, lett.
Kjempelett.
Hva er det som skjer her?
Hva gjør dette bananbrødet så godt?
Jeg brukte det fine smøret.
Finnes det fint smør?
Du må prøve bananbrødet, det er utrolig.
Jeg er ikke sulten.
Du løper 100 mil om dagen. Du er alltid sulten.
Noen ganger slutter til og med smågriser som meg å spise.
Er alt ok med dere?
Du og jeg? Nei. Vi burde ta en pause.
Unnskyld.
Jeg er dust i dag, jeg føler meg ikke bra.
-Så alt er bra meg oss? -Ja.
Alt er bra.
Flott.
Fordi...
Beth og mamma skal på en lønnesirupfestival i Vermont i helgen,
så jeg tenkte du kunne komme bort.
Ja, kanskje.
Jeg må bare se hva som skjer den dagen.
Jeg er glad jeg brant senga hans.
Han fortjente det.
Ikke bare deltar denne Megan kvinnen på first-responder kurset,
nå går han ut med henne og gruppen hennes også.
Han kan bli med i min støttegruppe. Vår gruppe er morsom.
Vår gruppe er ikke morsom.
Ikke egentlig, nei.
Hva skal jeg gjøre? Jeg kan ikke sette fyr på ting.
Aner ikke, men det er utrolig at du kan gjøre det rundt hodetelefonene.
Bare årevis med trening.
-Jeg må infiltrere. -Hva?
Jeg må komme meg inn.
Du vet hvordan gruppene er.
De sladrer bare om ektefellene sine.
Jeg tror ikke det er sant.
Mitchell har begynt å sykle. Jeg klarer ikke se på ham i de buksene.
Han ser ut som en fisk med et menneskehode.
Jeg gjør det, det er sladder.
Jeg gjorde det, sladregreia, jeg vet.
Middagen er klar.
Det ser godt ut.
Jeg tenkte at neste gang du skal ut med den gruppen...
...så kan jeg kanskje bli med.
Ok, vi skal treffes på en bar denne uka,
men de er egentlig Megans venner.
En av dem kaller meg Dave.
En bar er et offentlig sted. Jeg kan dra til en bar.
Ja, ok.
Ok.
Case, hvor er broren din?
Han er ikke i lommen, så jeg aner ikke.
Se på dette!
Mitt offisielle Denton-studentkort.
Dere kan nå kalle meg Denton-student nummer 9783210.
-Skatten min. -Se på det smilet.
Universitetet, så spennende.
-Det er det. -Ta et bilde av oss.
Ok, ingen grunn til at jeg burde være med, som medlem av denne familien.
Vakkert.
Så du dro til universitetet?
Rettelse, jeg tilbragte dagen der.
Gikk veiene til timene mine,
tok med meg overlevelsesguiden for nye studenter,
og sjekket ut de beste kafeene.
Det betyr kantine.
Jeg er så forvirret.
Så dro jeg innom bokhandelen
og fikk meg en ny hettegenser.
Sam G, humlen.
Jeg må skaffe med en sånn, Denton-pappa.
Det eneste jeg må gjøre nå er å registrere fagene den 27.
når terminplanleggingen begynner.
Du vet at du kan registrere dem tidligere.
Jeg kan ringe å fremskynde datoen.
Det trenger du ikke. Jeg er forberedt på normal registrering.
Roald Amundsen sa: "Seieren kommer til den som har alt i orden."
-Det gjør et dask i bakhodet også. -Case.
-Hvorfor spiser du ikke. -Jeg har vondt i magen.
Skjønner.
Hva skjønner du? Hvorfor sier du det?
Ingenting, men helt siden du var barn
har du fått mageknip av stress.
Første danseoppvisning, mageknip.
Stavekonkurranse i barnehagen, mageknip.
Første løpestevne,
dere gjettet det,
mageknip.
Kan noen sende ertene, takk?
Jeg har kjent magen din siden fødselen og ser et mønster.
Kan jeg låne disse? Det er en irriterende lyd her.
-Nei! -Bare en liten stund.
-Vi deler ting. -De er mine!
Kom igjen.
Fortsett.
Jeg kan ikke vente med å dra!
Faller det deg inn å la han være i fred?
Aldri.
Hvordan er det med magen?
Helt i orden!
Case?
Er du ok?
-Tenk at det var blindtarmen. -Flaks de fant ut av det før den sprakk.
Jeg sa det ikke var angst.
Dere skylder meg en unnskyldning, og 300 dollar.
Hvorfor 300 dollar?
-Graverende emosjonell skade. -Det skjer ikke.
Jeg skal høre med en lege om når vi kan skrive deg ut, ok?
Du vet at...
...ingen vet hva blindtarmbetennelse kommer av.
Kutt ut.
Teknisk sett kan det ha vært stress.
Kutt ut.
Dras du mellom to mennesker?
Sykepleier!
Denne damen lå med en bartender...
Hei, Sam.
Jeg må snakke med deg, og du svarte ikke på meldingene så...
...jeg tenkte jeg skulle komme bort.
Jeg forbereder meg til universitetet og søsteren min fjernet et organ,
det har vært mye kaos å blokkere ut.
-Ett organ? -Blindtarmen.
Ok, de er ubrukelige.
Jeg ble født uten.
Det skjer bare med en av hundre tusen.
Vår familie knuser alltid statistikker.
Fire av fem...
Uansett, jeg har tenkt, vår kjærlighetssommer har vært fantastisk.
Fire av fem...
Det trengte jeg virkelig. Jeg vil satse alt på universitetet.
Fire av fem...
-Jeg har hatt dårlig selvtillit. -Fire av fem...
Skjult talentene mine.
Det er vanskelig å forstå fordi jeg er så flink uansett,
men det var meg midt på treet.
Fire av fem...
-Ikke nå lenger. -Fire av fem...
Universitetet betyr at jeg må være meg selv fullt ut.
På tide å slippe Paige ut av buret.
Og jeg kan ikke ha noe uferdig hengende over meg så...
Jeg vil at vi skal ha sex.
Fire av fem...
Du...
Vil du ha sex?
Jeg vil ha sex.
Noe jeg lærte av Sam går en tur
er at det ikke er lett å komme dit man skal.
Det er mange ting som kan avspore en ekspedisjon:
ødelagt utstyr...
Lå den i Zahids sko?
Nei.
Ikke noe sted å slå leir.
Sam, vi er hjemme.
Jeg kjeder meg.
Bjørner...
Jeg trodde du skulle se kampen på puben.
De er utsolgt for kyllingvinger, så nei.
Reklamepause, må tisse.
Dette er idiotisk.
Ingen har noensinne hatt så mye problemer med å ha sex.
Lørdag morgen drar jeg på sommerleirjobben.
Det er som om universet motarbeider oss.
Jeg har ikke sett faren din siden Olive Garden. Han virker kortere.
Der sa du det, Olive Garden.
Vi har hatt dårlig romantisk karma siden du knuste hjertet mitt
på mitt favoritt pastasted.
Vi må ta Olive Garden tilbake.
Vil du spise middag der?
Og forretter.
Foreldrene mine har Zumba-kurs på fredager,
vi kan dra hit etter middagen.
Det er vår siste sjanse.
Det høres grusomt ut, som en skrekkfilm, men...
...det er jo det.
Så basert på det dere har lært i dag
hva vil dere gjøre annerledes neste gang dere møter på noen som kan ha ASD?
Kanskje opptre roligere.
Om jeg ser at de sliter med øyekontakt ville jeg senket lysene.
Beklager, var det bare ment til politiet?
Mammafullmektig her.
Greit, da er vi ferdige.
Om dere har spørmål blir vi igjen litt her.
Kjempebra, virkelig bra.
Jeg fatter ikke at du har gjort alt dette. Det var nyttig.
Bra. Jeg gjorde det ikke alene.
Har du møtt Megan?
Hun er administrator på fylkessykehuset.
Hyggelig.
-Hei, jeg er Elsa. -Hei.
-Kona. -Å.
Til hvem?
Takk. Jeg har prøvd å reise meg i ti minutter.
Kan du komme bort å gjøre det når jeg våkner?
Det kunne jeg. Ingen vil savne meg.
Beklager, jeg er ok. Alt er bra.
Ok, jeg setter meg igjen.
Det er bare at...
Jeg har prøvd å få Doug til å tilgi meg.
Etter at han dro til Nick skulle vi snakke ut om det,
men han kom ikke, og jeg kan ikke begynne å røyke igjen.
Hvordan får jeg ham til å snakke så vi kan bli ferdige med dette?
Jeg burde ikke gi deg noen råd.
Jeg sover ikke ordentlig. Jeg er stor og stressa.
I morges gråt jeg fordi jeg var stolt av mikrobølgeovnen.
Vær så snill.
Du må slippe taket.
Hva?
Du kan tvinge Doug til å snakke med deg nå,
det kan gå bra eller ende med separasjon,
eller du kan la han komme når han er klar.
Resultatet kan bli det samme, eller ikke.
Du kommer til å bli en god mor.
Ja.
-Takk. -Takk.
Herregud.
Er du ok, frøken?
Jeg tror jeg har rier. Har du et rom hvor vannet mitt kan gå?
-Bank bank. -Takk og lov, jeg kjeder meg.
Du ser patetisk ut.
-Jeg tok med Twizzlers. -Du tok med ditt favorittgodt?
Ingen årsak. Flytt deg inn.
Sengen din er så koselig og varm.
Takket være all prompingen min.
Du er så ekkel.
Visste du ikke det?
-Evan. -Hei.
Ingen blindtarm?
Borte. Jeg savner den.
Jeg beklager.
Nå gir bananbrødhendelsen mye mer mening:
Blindtarmen din hatet bananbrød.
Jeg burde kanskje gå.
Nei, bli.
Jeg trenger mine kjære rundt meg. Ingen vet hvor lenge jeg lever.
Denne er til deg.
-En sau? -Ja.
Det er litt rart, men...
-Men det er en historie bak. -Veldig rart.
Se på den, den er sint.
Den er veldig sint.
Få den bort.
-Filmtid? -Ja.
Hopp inn.
Her.
-Takk. -Ok, folkens.
Hva har vi?
Hei, Sam! Er du klar for å ta Olive Garden tilbake?
Jeg føler det på meg, kjærlighetsgudene er fornøyde.
Gode nyheter. Moren din sa at hun kan passe plantene mine.
-Bra. -Jeg vet! Det er så spennende, ikke sant?
Vårt sex-ileum, 28. juni.
Sannsynligvis rundt...
Kvart på ti, jeg trenger en time på å fordøye maten..
Vent, 28. juni?
Jeg gikk glipp av den første registreringsdagen!
Vent, nei! Hvor skal du?
Det kommer ikke til å være noen bra igjen, da får jeg de vanskelige og jeg stryker.
Nei, Sam, sett deg ned. Vi kan fortsatt redde dette.
Vær så snill, ikke her.
Ta en brødpinne. De er varme.
Dette er din feil. Du distraherte meg med sexpraten.
Du kan ikke dra fort nok!
Vi skulle ta Olive Garden tilbake!
Unnskyld.
Jeg gjør meg klar for å treffe de folka, er du klar?
Bare dra uten meg.
Det er mer din greie.
Seriøst?
Ja. Ha det gøy.
Hør her...
...det stemmer at jeg har unngått å ha...
...den praten fordi jeg... vet ikke hva jeg skal si.
Men om vi skal snakke nå, jeg...
Nei.
Nei, vi gjør det når du er klar.
Men jeg kan ikke vente evig.
Og en ting til.
Jeg tente ikke et lys der inne.
Jeg røkte en sigarett.
En hemmelig sigarett.
En del av den falt på sengen din og svosj.
Så nå røyker jeg.
I det minste en gang.
Jeg gjemmer dem med klesklypene.
Ok.
Hvorfor tramper du rundt som en vannbøffel?
Takket være Paige gikk jeg glipp av den første registreringsdagen.
Er det hennes feil?
Ja, fordi hun distraherte meg med å love meg sex.
Problemet med at jeg slår deg så ofte
er at det ikke betyr noe lenger.
Det er nå du virkelig fortjener det.
-Jeg gjør det allikevel. -Hei!
Hun prøvde ikke å distrahere deg.
Hun elsker deg, og vil du skal være hennes første.
Du oppførte deg som en typisk fyr og distraherte deg selv.
Nei.
Kanskje.
-Å. -Ja. Hør her...
Jeg kan gjøre narr av Paige,
snakket hennes og hårsløyfene,
men hun forstår deg
og du er heldig som har henne.
Lot de deg beholde blindtarmen i en krukke?
Var det en mulighet?
Pokker.
Hvor er Evan?
Jeg vet ikke.
Hei. Skal du dra?
Ja, jeg tenkte jeg skulle la deg sove.
Vent.
Du fortalte aldri historien om sauen.
-Sauen som du hater? -Jeg hater den ikke.
Jeg gjør ikke det.
Det bryr meg ikke... om du hater sauen.
Han er en rar fyr.
Det er bare...
Jeg vet ikke hva som skjer med deg. Du har ikke vært deg selv i det siste.
Jeg vet.
Hei...
Jeg bare føler at...
...alt er så bra nå, jeg vil ikke gjøre noe som roter det til.
Det er så dumt.
Ja.
Husker du da vi traff hverandre,
og du hørte det ryktet om at... jeg hadde spist en levende sau?
Ja, jeg har aldri sett bevis på at det ikke er sant.
Vel...
...den sinte fyren der oppe skal minne deg på
at uansett hva...
...selv om du spiste en levende sau... vil jeg alltid elske deg.
Alltid.
Det er så...
Kom hit.
Veldig emosjonell i dag.
Mulig de tøffe kvalitetene mine lå i blindtarmen.
Og nå er de borte.
Det høres vitenskapelig korrekt ut.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Greia med ekspedisjoner, selv om man bare runder kvartalet,
er at man aldri kan være fullt forberedt.
Er alt ok?
Ja. Han måtte bare hjem.
Jeg skal sove over hos Evan neste helg.
Kan du dekke for meg?
Ja.
Kult.
Hallo. Skal du fortelle meg at jeg har ødelagt livet ditt igjen?
Jeg mener ikke det.
Hele Olive Garden tror at du gjør det.
At jeg fikk gratis dessert gjør ikke saken bedre.
Paige, unnskyld.
Jeg hang meg opp i fire av fem, og så hang jeg meg opp i å tenke på sex.
Noen ganger er det vanskelig å tenke på mer enn en ting av gangen.
Jeg vet.
Unnskyld for at jeg distraherte deg. Jeg vet du var bekymret.
Noen ganger glemmer jeg at du har ekstra utfordringer.
Det er ok.
-Fikk du fagene du ville ha? -Alle bortsett fra ett.
Jeg måtte ta et sosiologikurs som heter etikk.
Høres teit ut.
Vel, jeg drar i morgen
og foreldrene mine er nede,
så sex er ute av bildet til jeg kommer hjem for takkefesten.
Det gir oss mer å takke for.
Ok.
Og Sam?
Jeg vet du blir den ene av fem.
For du er min ene av en million.
Det gir ikke mening.
Tekst: Anya Bratberg