Коли я був малим, мама створила настільну гру.
Вона називалася «Сем іде гуляти».
Так, гарна назва.
ВИПУСКНА НІЧ
-Швидше! -Семе!
Ти наче бомбу скинув на мене.
Перш ніж ми підемо всередину, мені треба обміркувати це на самоті.
Добре, але…
Вона була про хлопчика
з каштановим волоссям на ім'я Сем,
який гуляв біля дому і стикався з різними перешкодами…
-Тепер можемо… -Ні!
гавкіт собаки, листоноша, що доставляє пакунок…
несподіваний гість.
Хочеш зайти й поговорити?
Отже, ти пам'ятаєш батьків з групи?
Думала, ти знаєш. Ти був у листуванні.
Я б не казав усього того, якби знав, що там люди.
Вибач. Без питань, якщо хочеш піти.
Можна мені хоча б пива?
Звісно.
-Гей, Даґу. -І твоїм завданням
було подолати кожну перешкоду як належить,
кажучи правильні речі.
Хіба так важко написати? «Вибач, я не можу. Я запізнююся».
Це ж ввічливість.
Замість відігравання – вдаватися до заміни поведінки.
Справа в тому, що це не були справжні перешкоди.
Зазвичай це були просто інші люди, що живуть на світі.
Й іноді це відчувається як велика проблема.
Все в порядку?
Це Ельса.
«Привіт, любий ведмедику». Смайлик ведмедя.
«Будь ласка, можеш по дорозі додому взяти вогнегасник?»
ЗА ДВІ ХВИЛИНИ ДО ТОГО…
-Так, ми мабуть… -Так.
-Так.
Поїхали, любий ведмедику.
Чудово.
Знаю, що тебе замкнули всередині, а назовні?
-Семе! -Вибач.
Що ж, Семе…
У мене є відповідь.
-На що? -Семе Ґарднер, ти жахливо вибрав момент…
сказати, що кохаєш мене, перед тим, як нам іти до коледжу.
Коли нас розділять не лише сотні миль,
а й культурні відмінності, нав'язувані нашими установами.
-Що? -І в мене таке зайняте літо:
стажування, догляд за немовлятами.
Я поїду на роботу в табір за шість тижнів.
Треба знайти когось, хто подбає про мої рослини.
Моя мама з ними точно не впорається.
Ясно.
Але навіть при всьому цьому –
я згодна.
Згодна на що?
Ми можемо знову бути разом. Але, Семе,
я хочу літо кохання.
Ну, кожний день, сповнений пригод і романтики,
кожна мить чарівна й досконала.
Добре.
-Тепер можемо увійти? -Звісно.
Хай почнеться романтика.
Тут замкнено.
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
МІСЯЦЬ ПО ТОМУ
Так, зібралися, давайте.
Ми ніколи не бачилися, але ви всі вельми гарніші за команду дівчат-легкоатлеток.
Ви не міс Вітакер.
Ні. Певно ні. Дякую за зауваження.
Я тренер Бріґґс.
У міс Вітакер медовий місяць, але, на жаль, був ураган.
Вона померла?
Ні! Ні, зовсім ні.
Лише затримка рейсу.
Вибачте. Мабуть, треба було з цього почати.
Але в мене 16 підписів
під працею з соціальної роботи, тож, думаю, я наступний серед кращих.
Тож якщо хочете щось дізнатися…
Який ваш зріст?
Хочете почути, як я співаю?
Якщо свистітимете, можете спочатку нас попереджати?
Гарні зуби. Відбілювання?
Добре. Давайте орієнтуватися в питаннях на мене. Міс Вітакер дала мені список.
Як у вас пройшло літо?
Відмінно.
Пейдж хотіла літо кохання, і мені це добре вдалося.
В нас було вже три пікніка, дві прогулянки під луною і один мінет…
Стоп! Наступне питання.
Як почуваєтеся в житті після школи?
Добре. Я вже запам'ятав розміщення стоматологічного факультету в Дентоні.
Ти ходиш до Дентона?
Це моя альма-матер. Хтось іще там?
Круто, одна команда. Ви можете там тусити.
Ми на різних факультетах. Ніколи не побачимось.
Згоден. Оце й усе.
Певен, у вас усе буде чудово, де б ви не були.
Ймовірно, ні.
Я бачила статистику, що 4 з 5 студентів з аутизмом не закінчують коледж.
-А нас тут шестеро. -Четверо з п'яти?
-Це багато. -Так.
Четверо з п'яти…
Тримайтеся. Кажу це дівчатам…
Четверо з п'яти…
Який у вас розмір ноги?
Хоча будь-яка експедиція може фізично виснажувати,
найскладніші аспекти – це психічні…
-Ще питання? -…справлятися зі страхом…
з ізоляцією,
з сумнівами.
ІЗЗІ Я ВДОМА!!! ПОБІГЛИ?
Я займуся цим на цьому тижні.
Нам потрібна або шліфувальна машинка, або просто килимок.
Або залишимо це як нагадування,
що якщо ти кудись не збираєшся, то маєш подзвонити.
Серйозно? Я вибачився перед тобою, Ельсо.
Я знаю.
І мені треба бути уважнішою.
З цими свічками одні неприємності.
Просто ми збиралися поговорити про деякі речі…
-Ельсо… -…і не поговорили.
І…
-…ти наче уникаєш цього. -Ні.
Я нічого не уникаю. Я…
Добре.
Мені треба на роботу.
Мені треба спекти банановий хліб, тож…
Що ти в біса робиш? Причепурюєшся на пробіжку?
Нічого. Замовкни.
Четверо з п'яти…
Семе, глянь-но.
Виглядає чудово на моїх сідницях, і балабончики-близнюки вільно дзеленчать.
Ти маєш носити футболку «Техтрополіса».
Попався, ходяча настанова.
А тепер послухай, Семмі, гаразд: це важливо –
може, найважливіше з усього, що я казав.
Починається школа для медперсоналу,
і я себе знаю.
За цим витонченим підборіддям і безтурботним характером
таяться глибокі саморуйнівні риси.
-Тож? -Не дай мені завалити школу медперсоналу.
О, гаразд.
Обіцяєш?
Так, обіцяю.
Я хочу, щоб ти сказав: «Я обіцяю не дати тобі завалити школу медперсоналу».
Я обіцяю не дати тобі завалити школу медперсоналу.
Чудово.
Добре. Це таке полегшення.
Отже, що там у тебе? Що за каляки-маляки?
Це надто сумно. Не можу про це говорити.
Довірся мені.
Я цілитель.
Не лише тіл, а й душ.
Чотири з п'яти студентів зі спектру не закінчують коледж за чотири роки.
Значить, мої шанси на успіх дуже низькі, я по суті приречений.
А, ясно.
Ну, добре, спочатку давай закриємо ці вбивчі карлючки, так?
Чудово.
А тепер – притча.
Жив колись юний хлопчина, назвемо його Драконом.
Якось далі по вулиці від драконового будинку відкрився заклад –
аптека з травкою.
Очевидно, Дракон був там у першу ж хвилину,
щоб оглянути місце і спробувати товар.
Стривай, Дракон – це ти?
А то.
Крамниця була більша, ніж він очікував, стільки всього:
трава, краплі, їстівні штуки, наскільки бачили його окуляри.
І в цю мить він почувався приреченим.
Він ніколи не зміг би спробувати все. Годин у добі було замало.
То що ж ти зробив?
Дракон зорганізувався.
Він планував, готувався.
Він забив на чотириденні вихідні, розвалився на дивані,
знову й знову переглядав на відео «Фантазію» – і знаєш, що він зробив?
Він переміг.
Розумний Дракон.
Саме так.
Тож організуйся, плануй, готуйся, і все буде добре.
А якщо ні – я знаю, куди тебе привести,
щоб ти кайфонув як чортяка.
-Привіт, Пейдж. -Привіт, Семе.
Хочу тобі повідомити про невелику зміну в розкладі
нашого фестивалю «Найромантичніші фільми всіх часів», або «Скок-і-Чмок».
Сьогодні ми подивимося «Коли Гаррі зустрів Саллі»,
а завтра – «Реальне кохання».
Це наче день Мег Раян.
Четверо з п'яти…
Вибач, Пейдж.
Я не зможу сьогодні прийти.
Мені треба дещо зробити.
А, ну, без проблем, усе норм.
Знаєш, я все одно більше люблю дивитися Мег сама.
Уявляю, що нас двоє на дивані, і ми теревенимо про хлопців.
Так класно повернутися.
Я люблю моїх тітку й дядька, і Флорида гарна,
але незабаром я вже не так їх люблю,
і Флорида не така гарна.
Таке відчуття, що я тебе вічність не бачила.
Знаю.
З ночі «Слерпі».
Так, ніч «Слерпі».
Це було прикольно.
Дуже прикольно.
Я рада мати таку подругу як ти. У мене не було кращої подруги з дитинства.
Це приємно.
Легко.
Так, легко.
Зовсім легко.
Що тут відбувається?
Як банановий хліб може бути таким смачним?
О, я взяла особливе масло.
Там особливе масло?
Спробуй цей банановий хліб, він чудовий.
Я не дуже голодна.
Та ну, пробігаючи за день сто км? Ти завжди голодна.
Ну, іноді навіть таке порося як я перестає набивати шлунок.
У вас двох усе гаразд?
У тебе й мене? Ні, якась дурня. Треба побути окремо.
Слухай, вибач.
Я сьогодні така дурепа, почуваюся не дуже.
-Тож між нами все норм? -Так.
Все добре.
Це чудово.
Оскільки…
Бет з моєю мамою на вихідних прямують на фестиваль кленового сиропу,
тож я подумав, може ти б могла приєднатися.
Так, може.
Ну, я подивлюся, що буде того дня.
Я рада, що спалила це дурне ліжко.
Воно це заслужило.
Чесно, тепер не тільки ця жінка Меган
бере участь у тренінгах перших реагувальників,
а ще й він випиває з нею та її групою.
Тобто, якщо йому потрібна група – вона в мене є. У нас гарна група.
У нас не гарна група.
Насправді, ні. Що мені робити? Я не можу надалі спалювати речі.
Не знаю, але вражає те, що ти робиш навколо навушників.
Це просто роки практики.
-Мені треба туди проникнути. -Що?
Я маю потрапити туди. Ти знаєш, на що схожі ці групи.
Сидять у колі й пліткують про своє подружжя.
Я так не думаю.
О, Мітчелл почав їздити на велику. Не можу бачити його в цих шортах.
Він наче риба з головою чоловіка.
О, я роблю це – пліткую.
Я таке робила, знаєш.
-Гей! Обід готовий. -О, добре на вигляд.
Знаєш, я думала, наступного разу, коли ти туситимеш з групою…
може я б могла прийти.
Ну, ми зустрічаємося в барі згодом на цьому тижні,
але вони типу друзі Меган. Один з них досі зве мене Дейвом.
Ну, вони зустрічаються в барі, тож бар – це публічне місце. Я можу піти до бару.
Ну, гаразд.
Гаразд.
Кейс, де твій брат?
О, він не тут, тож я й гадки не маю.
Розплющіть очі.
Моя офіційна картка студента Дентона.
Можете тепер називати мене «студент Дентона 9783210».
-Ой, любий. -О, гляньте на цю посмішку.
Коледж – це так захопливо.
-О, так. -Кейсі, сфоткай нас.
Гаразд, жодних причин, щоб я була в кадрі як членкиня сім'ї.
Прекрасно.
То ти ходив до кампуса?
Поправка: я провів у кампусі весь день.
Пройшовся шляхами до кабінетів,
взяв додаткову копію посібника з виживання для новачків
і примітив найкращі кафе.
У цьому коледжі тільки кафетерії.
Ох, я збита з пантелику.
А, і я зупинився біля книжкового
і придбав нове м'яке худі.
Сем Джі – джміль!
Мені треба такий: «Татко Дентона».
Тепер мені залишилося зареєструватися на предмети 27-го,
коли почнеться онлайн-планування.
Любий, ти можеш подати на завчасну реєстрацію через службу з інвалідності.
Твій прийом нескоро, але я можу подзвонити й посунути.
Не треба. Я повністю готовий до звичайної реєстрації.
Руаль Амундсен казав: «Перемога чекає на того, у кого все в порядку».
Як і ляпас по голові.
Кейс!
-Люба, чого ти не їсиш? -У мене болить живіт.
Ох, ясно.
Що тобі ясно? Чому ти так кажеш?
Нічого, просто ще коли ти була мала,
якщо ти через щось нервувала, у тебе болів живіт.
Перший виступ на танцях – болів живіт.
Конкурс у дитсадку – болів живіт.
Перші змагання з легкої атлетики – ви вгадали, хлопці –
болів живіт.
Передайте груші, будь ласка.
Кажу як людина, що знає твій животик
від самого народження – це типово.
Можна позичити? Цей шум у голові мене непокоїть.
-Ні! -Та, мені лише на секунду.
-Давай, треба ділитися. -Це моє!
Давай!
Продовжуй.
Скоріше б уже до коледжу!
Чи ти коли-небудь залишала брата в спокої?
Ніколи.
Як почувається твій живіт?
Краще не буває.
Кейс?
Все гаразд? Ти в порядку?
Тобто, яка ймовірність апендициту?
Ох, нам повезло, що встигли до розриву.
Я казала, це не були нерви.
Ти винна мені вибачення
і 300 доларів.
Чому 300 доларів?
Серйозна емоційна шкода.
Мені це здається.
Я знайду лікаря – спитаю, коли можна буде виписатися, добре?
Знаєш…
ніхто насправді не знає, що викликає апендицит.
Припини.
Тож технічно це так само можуть бути нерви.
Припини!
Може, розриваєшся між двома?
Сестра!
Ця пані трахнула бармена…
Привіт, Семе.
Я хочу з тобою поговорити, і ти не відповів на моє повідомлення, тож…
подумала, я тут покручуся.
Я займався підготовкою до коледжу, а сестрі видалили орган,
тож удома було забагато хаосу, і я закрився.
-Орган? -Апендикс.
А, нехай, він непотрібний.
Я народилася без нього, знаєш? Таке буває з однією людиною на сто тисяч.
Ми, Гардевеї, постійно спростовуємо статистику.
Четверо з п'яти…
Все одно, я тут думала, наше літо досі було чарівним.
Четверо з п'яти…
Мені цього дуже треба було. Я хочу розпочати коледж якнайкраще.
Четверо з п'яти…
-В школі я дуже сумнівалася в собі. -Четверо з п'яти…
Приховувала свою зірку.
Знаю, в це важко повірити, бо вона так яскраво сяє,
але така я була – на трієчку.
Четверо з п'яти…
-Але годі. -Четверо з п'яти…
У коледжі я маю найбільше стати собою – найпейджішою, ніж будь-коли.
Час випустити Пейдж з клітки.
І я не хочу, щоб наді мною висіли незавершені справи, тож…
Хочу, щоб у нас був секс.
Четверо з п'яти…
Ти…
Ти хочеш сексу?
Я хочу сексу.
Одне з того, що я виніс із «Сем іде гуляти» –
не завжди легко потрапити туди, куди йдеш.
Є буквально десятки речей, які можуть зірвати експедицію:
несправне спорядження…
Це було в черевику Загіда?
Ні.
Ніде поставити намет…
Семе, любий, ми вдома!
Мене нудить.
Ведмеді…
Тато, я думала, ти дивитимешся гру в барі.
Там закінчилися крильця. Який сенс.
Реклама – піду в туалет.
Це смішно. Ні в кого в історії не було стільки перешкод до сексу.
В суботу вранці я поїду працювати вожатою в таборі, тобто…
це як всесвітня змова проти нас.
Я не бачив твого тата після «Олив Ґарден». Він виглядає нижчим.
Семе, ось воно! «Олив Ґарден».
У нас погана любовна карма, відколи ти розбив мені серце
в моєму макаронному затишку.
Треба повернути собі «Олив Ґарден».
Типу, піти туди на вечерю?
І аперитив.
У п'ятницю ввечері мої батьки на школі зумби,
тож можемо прийти сюди після вечері.
Це буде наш останній шанс. Звучить суворо, наче у фільмі жахів, але…
майже так і є.
Отже, на основі того, що ви сьогодні дізналися й почули,
що ви зробите інакше наступного разу, коли зустрінете когось з імовірним РАС?
Може, підійду до особи трохи тихіше.
Т.И.Х.О.
І якщо побачу, що йому важко дивитися в очі, я опущу ліхтарик.
Ой, вибачте. Це було тільки до копів?
Сержант Мама прибула.
Добре, наразі ми закінчили.
Якщо у вас є якісь питання, ми ще будемо тут.
Так добре, тобто справді чудово.
Неймовірно, як ви все це зібрали. Для нас це дуже корисно.
О, добре. Ну, я зробив це не сам.
Ви знайомі з Меган?
Вона адміністраторка в окружній лікарні Оукса.
Радий познайомитися.
-Привіт, я Ельса. -Привіт.
-Дружина. -О!
Кого?
Дякую. Вже десять хвилин намагаюся встати.
Не могли б ви робити це кожного ранку, коли я прокидаюся?
Можу. За мною ніхто не скучатиме.
Вибачте, я в нормі. Все нормально.
Гаразд, піду донизу.
Просто…
я стільки робила, щоб Даґ мене простив, і коли він ударив Ніка,
у нас мала бути серйозна розмова,
але він проігнорував мене, а я не хочу знову почати курити.
Але як мені змусити його сісти і все обговорити?
Ох, не можу вам нічого порадити.
Я майже не сплю, я роздута і напружена.
Цього ранку я почала плакати, бо так пишалася моєю мікрохвильовкою.
Будь ласка.
-Вам треба послабити хватку. -Що?
Дивіться, ви можете примусити Даґа відповісти вам зараз,
і це може закінчитися як добре, так і вашим розлученням,
або ж дайте йому прийти до вас, коли він буде готовий.
Результат може бути такий самий, а може й ні.
Ви будете гарною мамою.
Є!
-Дякую. -Дякую вам.
О, боже.
Все гаразд, міс?
Здається, в мене перейми. Тут є кімната, де б у мене відійшли води?
-Стук-стук. -О, яке щастя, мені так нудно.
Виглядаєш жалісно.
-Я принесла «Твізлерс». -Твою улюблену цукерку?
Прошу. Посунься.
Твоє ліжко таке затишне й тепле.
Це я все наперділа.
Ти така груба.
Ти цього не знала?
-Еване. -Привіт.
Вже без апендикса?
Він весь пішов. Скучатиму за ним.
Мені шкода. Тепер випадок з банановим хлібом стає зрозумілішим:
твій апендикс ненавидів банановий хліб.
-Мені мабуть треба йти. -Ні, залишайся.
Мені потрібні поруч мої близькі. Хтозна, скільки в мене часу.
Я приніс тобі це.
-Вівцю? -Так.
-Це трохи дивно, але… у неї ціла історія. -Дуже дивно.
О, боже, глянь на неї, вона сердиться.
Вона така сердита.
Приберемо її.
-Час для кіно? -Так.
Залізай.
Ось.
-Дякую. -Гаразд, чуваки.
Що у нас тут?
Привіт, Семе! Готовий повернути собі «Олив Ґарден?»
Відчуваю, що боги кохання нами задоволені.
Добрі новини. Твоя мама сказала, що догляне мої сукуленти, коли поїду.
-Добре. -Знаю! Це так чудово, правда?
Наша сексниця, 28 червня.
Ймовірно, близько…
9:45 вечора – треба годинку, щоб перетравити.
Стривай, 28 червня?
Я пропустив перший день реєстрації на предмети!
Стій, ні! Куди ти йдеш?
Не залишиться хороших, і я отримаю складні, а потім я їх завалю!
Ні-ні, Семе, сядь назад.
Ми ще можемо це виправити.
Будь ласка, тільки не тут.
Візьми грисині. Вони теплі.
Це твоя провина.
Ти відволікла мене розмовами про секс.
Я не можу на тебе чекати!
Ми збиралися повернути собі «Олив Ґарден!»
Вибачте.
Я збираюся на зустріч з тими людьми, ти готова?
Чому б тобі не піти без мене? Тобто, це ж…
більше твоя справа.
Правда?
Так. Розважайся.
Слухай…
ти права, що я уникав…
нашої серйозної розмови, бо я не…
Не знаю, що сказати.
Гаразд, але якщо ми поговоримо зараз, я…
Ні-ні.
Ми можемо це зробити за твоїм розкладом.
Просто знай, що я не можу чекати вічно.
І ще одне.
Я тоді не запалювала свічку.
Я курила сигарету.
Таємну сигарету.
І її частина впала на твоє ліжко, і шурх!
Тож я тепер курю.
Принаймні, курила раз.
Я заховала їх там де шпильки.
Ясно.
Що ти робиш, тупотячи як бізон?
Завдяки Пейдж я пропустив перший день реєстрації на предмети.
І це провина Пейдж?
Так, бо вона відволікла мене обіцянкою сексу.
Тож проблема з тим, що я постійно тебе ляскаю,
в тому, що це більше не має сенсу.
Саме зараз, коли ти на це заслуговуєш.
-Я таки це зроблю. -Гей!
Вона не хотіла тебе відволікти, бовдуре.
Вона кохає тебе і хоче, щоб ти був у неї першим.
А ти поводився як піжон, і сам відволікся.
Ні.
Можливо.
-Ох. -Так. Слухай…
Я можу насміхатися з Пейдж
усю дорогу – з її дурної балаканини, з її бантиків, –
але ця пані тебе здобула, а тобі повезло мати її.
Тоді дозволили зберегти апендикс у банці?
А так можна?
Чорт з ним.
Де Еван?
Не знаю.
Гей, ти йдеш?
Так, думав дати тобі трохи поспати.
Стривай.
Ти ніколи не розповідав мені про вівцю.
-Вівцю, яку ти ненавидиш? -Не ненавиджу.
Ні!
Слухай, мені однаково… чи ти ненавидиш вівцю.
Він дивний малий хлопчина. Просто…
Не знаю, що з тобою коїться. Ти останнім часом сама не своя.
Я знаю.
Ох, слухай…
Я почуваюся наче…
наче в моєму житті все так добре, і я не хочу якимись діями все зіпсувати.
Це так тупо.
Так.
Пам'ятаєш, коли ми вперше зустрілися,
і ти почула ті чутки, що…
я з'їв живу вівцю?
Так, я досі не бачила остаточних доказів, що це неправда.
Ну…
цей маленький сердитий чувак там нагорі – просто, щоб нагадати тобі,
що неважливо…
навіть, якщо ти з'їв живу вівцю…
я завжди тебе кохатиму. Завжди.
Це так…
Іди сюди.
Стільки емоцій сьогодні.
Мабуть, в апендиксі в мене зберігалася вся моя крутість.
І тепер її немає.
Звучить типу як по-науковому.
Я тебе кохаю.
Я теж тебе кохаю.
Що стосується будь-якої експедиції, навіть прогулянки навколо кварталу –
ви ніколи не будете готові до всього.
Все гаразд?
Так. Йому просто треба додому.
Я хочу залишитися в Евана на наступних вихідних.
Зможеш мене прикрити?
Так.
Клас.
О, привіт. Прийшов сказати ще раз, як я зруйнувала твоє життя?
Звичайно, я так не думаю.
Ну, весь «Олив Ґарден» вважає, що думаєш.
І від того, що мені дали безкоштовний десерт, краще не стає.
Пейдж, вибач.
Я застряг у думках про чотирьох з п'яти, а тоді застряг у думках про секс,
і мені буває важко думати одночасно більше ніж про щось одне.
Я знаю.
І вибач, що я тебе відволікла. Знаю, що ти хвилювався щодо коледжу.
Іноді я забуваю, що в тебе є труднощі, про які я навіть не думаю.
Все нормально.
Ти вибрав усі предмети, які хотів?
Всі, крім одного.
Наприкінці мені довелося взяти курс соціології під назвою «Етика».
Звучить тупо.
Що ж, я їду завтра,
а мої батьки внизу,
тож секс точно відкладається, доки не повернуся на День подяки.
Зайвий привід, за що бути вдячними.
Гаразд.
І Семе.
Я знаю: ти будеш одним з п'яти.
Бо для мене ти один на мільйон.
В цьому не дуже-то є сенс.
Переклад субтитрів: Інна Ірискіна