FA 15 ANYS
Sí?
Fet. Tenim confirmació de l'MI6. Objectiu actiu. Us toca.
Fet.
Ja ha trucat, amor. Preparada?
Va, que se'ns fa tard. Corre.
Sí! Ara surto!
Ja ho has dit fa cinc minuts.
Un més i prou!
Ja et conec. Dius això i després en són vint.
Va, vaig a treure el cotxe.
Ui, no, no…
Hmm?
És una festa infantil.
Doncs millor si…
L'altra també.
Sí?
I…
això.
Carai, quin cotxàs!
Ja sabeu que teniu limitades les despeses, suposo.
Vas ser tu qui ens va ensenyar que la tapadora ha de ser creïble, oi, Chuck?
Pensa en Macau. Vaig veure com perdies mig milió
per quedar bé amb la Tríada.
Farem una cosa. Si tireu això endavant, el cotxe és vostre.
Sí?
No.
Ja deia jo…
Avui sou tractants d'armes francesos. L'autèntic matrimoni Lemieux no està…
massa fi. Concentració. Som-hi.
Balthazar Gor.
Ex del KGB. Ara,
cap de la Volka i un dels terroristes més perillosos de l'Europa de l'Est.
És la festa del seu fill, però aneu amb compte.
Ara barregeu's-hi, a veure si el trobeu.
Als monitors no el veiem.
Hosti, tu… Tot això, per un marrec?
Aquest nano, de gran, serà un imbècil.
Hi ha moltes maneres d'espatllar un nen.
Fes zoom.
Au, va.
Ah, no fotem! Va, home.
-Què? -Què passa?
A mi ja em va semblar que això era un perill. Us heu enrollat, oi?
Estem interpretant el nostre paper a la missió.
Sí, això és de primer d'espionatge, Chuck.
Doncs apreneu a mentir millor per si us enxampen, eh?
Ens espavilarem. Ja ho saps.
Ara veiem en Gor.
Doncs ja sabeu què heu de fer.
Mescal, amb pell de taronja.
Hola. Soc la Mélodie Lemieux. Li volia dir que em sembla
una casa preciosa.
Em dic Gor.
Balthazar Gor. Un plaer, senyora.
Un plaer, igualment.
Ja són aquí.
Oh, espero que es diverteixi.
Gràcies.
Veu i empremta obtingudes.
Molt bé, parella. Ara, la caixa. Pis de dalt, despatx d'en Gor.
Ara, a veure si l'empremta ens serveix.
Balthazar Gor.
Tenim el dispositiu.
Perfecte.
Això què és, Chuck?
Una clau S-C-I.
Una què?
Sistemes de control industrial.
És una clau mestra per les infraestructures
globals més importants.
Plantes, preses, reactors nuclears… En Gor podria muntar-nos un Txernòbil.
Queda clar: un merder.
Escala est i sortida. Ràpid.
Molt bé, parella. Dirigiu-vos al punt de trobada.
En Baron Andrews, de l'MI6, us hi espera.
I, Emily… no li parlis de la clau a en Baron.
Vau tenir una història, però…
millor que no confiem en ningú.
-Emily! -Baron.
Sembla que estàs bé. Estava preocupat.
Ah, sí? Sí, et veig pàl·lid.
Matt.
Què, Emily,
quan tornes a Anglaterra a treballar amb uns serveis secrets com Déu mana?
Quan contractin bons agents.
Sí, però fer d'agent de viatges, això sí que ho domines, eh?
Sí. Cortesia de l'MI6. No me'l ratlleu, que els americans sou poc polits.
Això és un insult?
T'he tocat la fibra? Estàs… gelós?
De què?
Ah, no, de res, és que m'ho ha semblat, pel to de veu.
Què li passa, al meu to de veu? És normal. Vigila amb el teu.
Faríeu una parella preciosa.
Bon viatge, Emily. Sempre és un plaer veure't.
Ahà!
La clau.
"I mira sisplau de no ratllar-me'l.
Adeu-siau. Sempre és un plaer veure't."
Ets molt dolent, imitant.
Benvinguts a bord. Em dic Dylan. Les maletes?
No, cal. Però tens… xampany?
Esclar.
Gràcies.
Escolta, a mi no. No em portis res.
No vols xampany?
No.
Si sempre brindem, després d'una bona interpretació.
Sí, però l'altitud i la deshidratació… no ho sé, no em ve de gust beure xampany,
ara.
A veure… aquí passa alguna cosa.
-Sí? -Sí.
No sé què es, però et passa alguna cosa. Estàs…
Embarassada.
Qu-qu-qu-que què?
I tu ets el pare.
Home…
Ja m'ho penso, perquè, no estàs amb ningú, oi?
No. I tu estàs amb algú?
No! Jo només estic amb tu.
N'estàs segura?
Bastant.
És una escala reial de…
proves d'embaràs.
Hi he pixat a sobre, no ho…
Mira, no sé què en penses, em…
però… home…
no fa tant de temps que estem junts, no…
Endavant.
Què?
Compta amb mi. Al 100 %.
La meva persona preferida crearà la meva nova persona preferida. Compta amb mi.
Ostres, Matt, tu sempre saps què dir.
Perquè soc sincer. Mira, saps què? Xampany!
Porta l'ampolla, que beuré pels dos.
Tindré una criatura.
Enhorabona, parella. Això és una gran notícia.
Segur que hi estàs disposat?
Perquè, el que jo sé per experiència, és que… els fills no encaixen bé,
amb aquesta classe de feina.
Doncs jo sé, i també per experiència, què és no… tenir família.
-I en vull una amb tu. -I jo amb tu.
Què…?
Què…? E-em fa pudor la boca?
Et trobes bé?
M'he de… m'he de passar aigua per la cara.
Ho sento. El bany està fora de servei.
-Són onze hores de vol. -Em sap greu.
Matt…
el bany no funciona.
Deixa-la anar.
Vull la clau.
D'acord.
És aquí. Deixa-la.
Em!
-Però què fas?! -Només n'hi ha un!
No!
Em, no tenim temps!
Cuida bé el petit.
Em, què fas?
Agafa't fort!
Agafa't fort tu!
Sí, tens raó!
Veus aquella clariana?
Estàs ben agafat?
Agafadíssim!
Que fort.
Va, corre.
T'has fet mal?
Alguna costella trencada, res greu.
No podem continuar així, Em. I sobretot amb la criatura.
Entesos, doncs, s'ha acabat? Ho, ho deixem?
Sabien que érem a l'avió.
Era una trampa.
I què, ho-ho deixem així?
Home…
es pensaran que hem mort a l'accident.
Ja.
Aprofitem-ho per desaparèixer.
Sí.
I tornar a començar. Haurem de tallar el contacte amb tothom.
Cap problema, jo no tinc ningú. Tu tens la teva mare.
Amb ella també, no?
Sí. No serà cap drama.
Però, i en Chuck?
Ah, en Chuck és un amic. És la nostra família. Ho entendrà.
I ara haurem de deixar enrere tota la feina feta, la carrera?
Serà com tornar a sortir de l'ou.
Doncs sí, perquè tot acaba de canviar.
Saps que, si no tingués unes cames fortíssimes,
series mort, oi?
Les teves cuixes m'han salvat.
Sí. I no ens hem mort.
O sigui que ho deixem de debò?
Oi tant que sí! Mira, no sé on, tampoc sé com, però…
Ja ho veurem.
Si és el que tu vols.
És el que vull.
-Anem's-en ja. -Sí, va.
AVUI
Ei, que algú em digui quin dia és, va!
El dia… que toca ampliar la vitrina de trofeus.
-Par… ti… dàs! -Par… ti… dàs!
Ei…
Què?
Si guanyem aquest partit de playoff, escolta'm, no dic…
que sigui gràcies a mi, però, sí que pot…
-…ser gràcies a tu. Ja ho sé. -Això mateix. Et sembla sexi?
Sí…
-Saps què faig, abans d'un partit? -No, digues.
-Escalfar. -Mare meva!
-Ai, merda. -No, home, no.
Tornaran a fer tard.
Alice! Leo! A esmorzar!
Leo, deixa estar la maquineta!
Com ho sap?
Alice, ja n'hi ha prou! Va, va, va!
M'estic rentant les dents!
-Porta vint minuts amb les dents? -Ja, ja…
Està parlant per telèfon.
T'ho he dit: si estàs farta del mòbil, treu-l'hi.
-Treu-l'hi tu. -Em fa por.
Ja ho sé. Esgarrifa, eh?
Amb aquella mirada…
Alice, que ja les tens netes!
Ja va!
Te'n recordes, de quan ens estimava?
No gaire. Fa tant de temps…
I si recuperem "dilluns pel·li amb la mama"?
-No? A mi em sembla bona idea. -Doncs…
Veuríem Creed,
Creed 2…
-Massa oli corporal, no sé si… -Sí o no?
Tu què feies, amb la teva mare, quan tenies catorze anys?
Als catorze? Ostres. Home,
a la mare la van destinar a Beirut i es va oblidar de dir-m'ho.
Ja, mal exemple.
-Vaig tenir una joventut molt diferent. -Ara, ara, ara.
Què hi ha, tio? Tot bé?
Sí.
Què, doncs? T'has passat la nit fotent-li a la
maquineta en comptes de dormir?
No.
Sí, és veritat. Perdona.
Has confessat massa aviat, home. T'havia cregut. No t'espantis tan ràpid.
Eh? Practica.
Per què t'havies enfadat?
-No… sisplau, no l'animis a mentir. -A aquest li falta força.
Per què no? Vosaltres sempre mentiu.
-Perdona? Què? -Què has dit?
L'altre dia, papa, vas parlar amb l'instal·lador
aquell en rus. Ja em diràs per què.
Era el meu amic Ivan. És terrible. Li parlo com puc.
Parles rus?
Ho intento. Sé dir "da svidaniya"…
-Què? -Sputnik, Gorbatxov, Rus Blanc…
Estàveu parlant de l'aire condicionat.
Perquè el teu pare i jo vam aprendre rus bàsic quan vam estar al Cos de Pau.
Però el Cos de Pau va ser a Colòmbia, on us vau conèixer.
Ens vam conèixer.
-Ja. -Sí. Allà va ser.
Colòmbia.
-Vam anar de Colòmbia a… -De Colòmbia a…
-Belize. -Rússia. Molt bé.
Belize és a prop de Colòmbia.
Ara. Exactament.
Colòmbia, Belize, Rússia.
Sí.
D'aquí cap allà. La pau es treballa.
-I no només això. "Kushay zavdrak". -Eh?
Què vol dir?
-Doncs que mengeu d'una vegada. -Mengeu d'una vegada.
M'he de veure amb gent. Pots passar tu per la bugaderia?
Esclar.
I hem d'anar al súper. Ens falta de tot.
Entesos.
Au, va. No beguis cola light tan aviat al matí.
Però si la cola light evita el càncer.
D'on ho treus, això?
Dona-me-la. No en beuràs més, sents?
Ei. Te'ls pots treure?
Què?
Vigila.
Què estàs escoltant?
No els coneixes.
Segur, pobra de mi.
Estava pensant si avui… tens plans, després del partit.
Per?
Doncs, he pensat… que podries convidar algunes amigues,
i preparem… "mòctels".
I ens posem al dia i critiquem algú, eh?
He quedat amb l'Annalise per estudiar.
Strike dos.
Ah. Esclar. T'encanta… estudiar.
Doncs, jo tinc… el dilluns sense compromisos.
Vols que fem nit de… pel·lícula?
-No cal. -Ah, no? No vols? Segur?
Entesos.
Mirem una pel·li tu i jo.
Segur?
Esclar!
Veuries Creed 3?
Ui, si vols, m'empastifaré d'oli, com en Michael B. Què et sembla?
Apa!
Au, ja hem arribat.
Vinga, doncs. Que et vagi molt bé a l'escola.
No, jo t'estimo més!
Eh, Leo, recorda que avui et passem
a buscar més tard, eh?
Però què fas, amb això?
Però si és top. Em controla el son, l'oxigen, i també la tensió.
Tens dotze anys. No tens tensió.
I et va una mica gran, no et sembla?
Per això el porto al polze.
I si demà sortim a jugar una mica a futbol americà?
I els cops al cap què?
Passant la bola? Saps que hi vaig jugar, no?
Ja… Doncs ves que et miri un metge.
Com es passa.
A ell sí, que l'hauria de mirar
un bon metge del cap.
Has vist allà?
El què?
-Un altre cop amb aquell. -Ja.
D'on els has tret?
D'Amazon.
Deixa-la respirar, Em.
No, tornen a estar junts. Estan… agafats de la mà.
-Què? -Petó inclòs.
Un petó?
Què fa, amb catorze anys, amb aquest bigotet?
Es diu James, i en té setze.
Ni de conya, xaval.
-No havia vist cap petó, encara. -I aquests d'on són?
També, d'Amazon.
I t'emprenyes si compro un bufador.
Que fort…
Merda, què fem?
És ella.
Contesta.
Ens ha vist.
-Rebutja-la. No ho sabrà. -Espera, espera.
-Amaga'ls, amaga'ls, amaga'ls… -Merda, T'hi has de posar.
Hola, reina!
-Mama. -Que t'has deixat res?
Què esteu fent?
Em…
No us fa vergonya, espiar amb prismàtics?
Ella ha sigut la primera a fer vergonya.
Ei, compreu-vos una vida, de veritat.
Aniré cap a casa després d'estudiar amb l'Annalise. Adeu.
Molt bé.
Ja t'ho he dit, que li havíem de treure el mòbil.
Discreció, sisplau.
De veritat? “Compreu-vos una vida"? Aquesta és la meva vida. Però què…?
Això què vol dir? Ni ella sap què vol dir.
Em passo el dia donant-li vida a la teva vida. I si jo em compro una vida,
què faràs, tu?
"Mama, on ets? M'has de portar aquí, m'has de portar allà". "No em miris.
Fora del meu quarto". "Dona'm menjar".
Adolescents. El que avui és blanc, demà és negre.
Diuen que poden amb tu, però no podrà amb mi.
Ai, Déu…
No t'he entès. M'ho pots repetir?
Au, vinga. Ets una pesada, Alexa. No et fiquis on no et demanen.
Et recomano una app de meditació?
“Mola".
"Arribo de seguida"?
"A dalt a la dreta"?
"Té mam"?
A veure…
Un cop més i prou.
Doncs va. Vinga, fora.
-Què fas? -Què, què, què?! Ai…
-No res. -"No res"?
-És l'Alice. -L'Alice?
Sí, ens ha mentit. No està amb l'Annalise estudiant.
Per això hauríem de vigilar els nens a totes hores, com fan els altres pares.
Sí, però no som com els altres pares. Ja n'hem parlat.
Però som literalment espies. Ens dediquem a això, nosaltes.
Ens dedicàvem.
Amb… terroristes, no amb els nostres fills.
Sí, però mira. He vist això aquí,
-i després se m'ha obert així i ho he… -Ui, ja…
Això què és? Què? "Fàstic de mama".
Amb faltes.
-T'ho mereixes, fas fàstic. -Que no!
No ho vull veure.
Deixa'm provar.
"Fàstic de mama".
La curiositat va matar el gat.
Doncs descansa en pau, gatet. Apa, aquí ho tens.
Ah. Mira, per ficar-hi el nas.
Sí, no? És el seu lema, últimament.
Què és…?
Mira.
"Apocalipsi química".
Això què és?
"Apocalipsi química".
"Apocalipsi química"?
Heu dit "Apocalipsi química"?
Un altre cop, després del que va passar fa un any?
-Què va passar, fa un any? -Què va passar, fa un any?
No ho sé. No sé quina història amb una tal Molly.
Au, va! Has vist això? Resulta que és al centre,
a Adamson amb Piedmont.
Hauria d'haver desactivat la ubicació. Massa fàcil.
MAJORS DE 18
-És un club! -Un club?
Sí!
Doncs va. Quina marxa que hi ha, aquí!
Què, ho vols empitjorar?
Va… Fa segles que no sortim!
Però no hem vingut de festa.
-La nena sí. -Au, va.
Disfrutem una mica d'això, ja que hi som.
Perdó! Pel mig.
Disculpa.
Mare meva.
Posa'm un Harvey Wallbanger.
Sí!
Molt bé!
És al pis de dalt.
Alice Amelia Reynolds, cap a casa. Ara, va.
-Però si no he… -No diguis ni piu.
Ni tu, Bigotis. Borrissol, més ben dit.
Vinga.
Per què jo no puc? Els seus pares passen.
Potser és que no l'estimen.
Jo què sé. Va.
Alice, no te'n vagis. La festa acaba de començar.
Agafa les coses i marxem.
Va.
Què, se us ha espatllat la tele? Per això els boomers heu sortit de casa?
Saludeu, boomers.
Boomers?
Sí, iaia. Boomers.
Iaia?
A veure. Us aparteu una mica, eh? I… fotem el camp ja.
Sí, no sé, intenta-ho.
No m'heu entès. Que us aparteu una mica… i m'enduré la meva filla menor…
d'aquest club!
Papa!
Doncs és prou gran, per mi.
Ei, potser que ens relaxem, eh?
Alice, va. S'ha acabat.
No corris tant.
Tio…
No puc respirar…
Ha anat tot molt ràpid. No ens hem passat, oi?
I "eliminar".
I no som boomers, saps? Som… Generació X, si de cas.
Estem com a cavall entre generacions. Anem, fotem el camp.
No, va… com has entrat? Carnet fals?
No.
I, amb només catorze anys, et deixen entrar al club?
Que sí, plastes, tinc un carnet, però només és per anar a ballar.
A veure, qui ha sigut, eh? El Bigotis?
Es diu James. I no us agrada perquè és blanc.
-Què? -Què?
Ta mare és blanca.
A més, això no va d'en James. Això, va de tu.
Exacte.
A tu t'emprenya que jo vulgui viure la meva vida i no la teva.
-Què? -Sisplau…
I es pot saber com m'heu trobat?
Hola?
Doncs, perquè "fàstic de mama" no és cap supercontrasenya, la veritat.
Tu m'has mirat el portàtil? I els meus missatges?
Els “teus" missatges són nostres, i no és el teu mòbil, és el nostre.
Correcte.
I, quan arribem, estaràs castigada a casa nostra.
Per aquestes coses em trauré el GED.
Et trauràs el què?
Un certificat per graduar-me abans i marxar a una uni lluny d'aquí.
Em pixo, perquè no t'ho pensem pagar.
De veritat no voleu parlar del que ha passat?
Perquè els hi heu fotut una pallissa de l'hòstia,
i un d'ells era guapo!
-Aquesta boqueta! -Aquesta boqueta!
Aquesta boqueta? El que més us importa són les paraulotes?
I quan heu après a pegar així?
Amb el teu pare vam fer una mica de taekwondo, saps?
Una mica de taekwondo? Ah, sí? Quan? Amb el Cos de Pau al Japó?
No ho hem dit mai, "Japó".
És que el taekwondo és una art marcial coreana.
I no t'imagines el que s'aprèn amb poques classes.
I espereu que m'ho cregui, això? Mira que arribeu a ser falsos, tots dos!
Falsos?
Nosaltres? Mira, senyoreta carnet fals…
Jo és que no puc, amb vosaltres!
Ah, que tu no pots amb nosaltres? Doncs castigada,
a veure si així també pots no poder.
Sí, no, no té sentit, això que ha dit… Però has vist què els hi ha fet,
a aquells pobres humans?
És que no us suporto!
Quina bogeria!
Una bogeria molt boja.
Però bogeria dolenta de la de "millor no haver-ho fet"? O bogeria de la bona,
de la de… "feia temps que no em sentia tan viva"?
-Dolenta. -Ja.
Sí.
Ja. Només preguntava.
Què penses?
Tu ho saps, no? Que adoro aquesta vida?
Però?
No sé, és que… aquesta nit he fet un clic, saps?
Com si… per primer cop en molt i molt de temps, m'he sentit necessària.
Com sempre, però d'una altra manera.
Ei tu, tarat, tu has cantat on era?
Jo passo de la teva vida social.
Almenys jo en tinc.
Castigada, no. Tindré parella pel ball de graduació
molt abans que en tinguis tu.
No t'has imaginat mai que ens enviaven a Sud-amèrica?
No.
-A aturar un cop d'estat o a muntar-ne un? -No… no.
Com sigui, però jo enyoro tant un cop d'estat…
Jo ja no vull més cops.
Ho vam deixar. D'acord? Perquè volíem protegir els nens.
És veritat.
Si tenies les contrasenyes apuntades al portàtil!
Amagades.
Però no gaire bé.
Doncs, si m'espien a mi, t'espiaran a tu.
Ja. Que ho intentin. Tinc doble factor d'autenticació en tot.
Estàs fet un friqui, tio.
Un friqui que no poden espiar.
Saps què necessito? Ostres, necessito tornar-me a sentir viva.
-Recuperar aquell… pols. -Em…
Tornar a ser aquella bèstia.
-Em. -Saps què vull dir?
Em, Em, Em, Em.
Sé què necessites.
Està tot reprimit.
I tant, i tant, que sí.
Sí, sé el que… volem.
Flipa.
Com es passen.
Quin fàstic.
Va!
Vinga!
Va.
Una més!
-Què, millor? -Sí.
Una mica.
Ara necessito…
una bona dutxa.
Vens?
Em sento brut.
Nens a l'escola?
Afirmatiu!
Esperes algú?
No, jo no!
Chuck!
-Ei, company! Quina aparició. -Com va, Matt?
Ei, com ens has… trobat?
Ah… Ja. "Boomers… destrossen festa".
Però no som boomers, eh?
És en Chuck?
-En carn i ossos. -Hola, Em!
Estàs fantàstica, de veritat. Ep, tots dos.
-Passes o què? -Sí.
No. Ara no tenim temps.
Per què?
Si a mi no m'ha costat trobar-vos, als vostres enemics encara menys.
-Chuck, va, home, fa quinze anys, ja. -Sí, no tenim enemics. Jo em
dedico als puzles personalitzats.
Y al Wordle.
Per què ens han de buscar?
La clau S-C-I.
Es va… es va perdre a l'accident.
Vam buscar on va caure l'avió i no hi era.
Van trobar l'estoig i els terroristes bielorussos
morts, però no hi havia la clau.
Es raríssim.
Sabeu en Baron Andrews, de l'MI6?
-Esclar. -Blanc com un mim espantat, i raquític.
Sí, què li passa?
Va ser qui va preparar el jet. Us devia vendre als bielorussos.
No em sorprendria.
Què dius? En Baron?
Sé de bona tinta que treballa amb en Gor, i que us volen a vosaltres i la clau.
Però si nosaltres no la tenim, la clau.
No la tenim.
Això tant és. Quan la CIA vegi que sou vius,
us vindran a buscar. Us en heu d'anar ja. Heu…
Chuck!
Entra! Va!
Compte!
Merda! Si ens han trobat tan aviat, saps què vol dir?
Els nens.
Sí.
-Va! -Va!
Ajupe't!
Ara!
Va, va, va, va, va!
En Chuck! Quin malson!
Hi ha d'haver alguna manera de demostrar que no tenim la clau!
Escolta i no t'enfadis.
Què?
Però m'ho promets?
No prometo res.
Me la vaig quedar.
Què?
La clau no podia caure en males mans.
Esquerra!
Aquí!
Vigila per on vas, tampoc cal que xoquis amb tot!
Estic una mica rovellada.
O despistada, perquè el teu ex ens vol matar.
Només va ser un cop, deixa-ho estar.
Va estar parlant del Manchester United tota l'estona.
Ho admets. Vau sortir. A l'esquerra! A l'esquerra!
Per què ho vas fer?
Mira, perquè ens calia una assegurança per si ens acabaven trobant.
Doncs ja ha passat.
-I on és? -A Anglaterra.
Molt bé.
A Foxhound.
La meva mare, la té?
Casa seva està protegida.
Sí, i això és perquè molta gent la vol matar.
No ens podem tornar a amagar. Tenim fills.
Anem a la CIA. Ens protegiran.
Però amb la clau. L'agafem,
la canviem per immunitat i que l'agencia ens protegeixi. No n'hi ha per tant!
Però què dius!
Robes una arma de ciberterrorisme, l'amagues a casa de la meva mare,
i vius amb la mentida… durant quinze anys!
Dona, dit així, sona pitjor del que és. Dreta!
-Està carregant. -Espera.
Se li ha encallat.
Per fi. S'hi arriba a asseure ella
i em canvio de lloc.
Hola.
-Ja. Ho saps o no? -El què?
Això ho vaig tastar i m'encanta. No sabia que en tenien.
Què passa?
No pot ser veritat.
Va.
Hem de deixar el cotxe.
Mira, ja està tot. Tinc en Shane. Té un Prius gris.
Ens trobem a la sortida Nord.
D'acord.
-Ei, nois, avui ens en anem abans. -Què?
-Va, som-hi. -Tots dos, va.
Però què passa?
Que no has menjat res, això passa. Té, agafa l'entrepà i a la butxaca.
-Va. Vinga. -Has de menjar.
Per què esteu tan espantats?
Nosaltres? Això tu.
Què?
Què li ha passat, al cotxe?
-Que la gent aparca fatal. -Però… on anem?
De viatge.
-No pregunteu on anem. -Corre.
Ens en anem i prou.
Anem a Anglaterra?
-Sí. -Sí senyora, a Anglaterra.
Però, i l'escola? I el futbol.
-Tu… -Ara són els playoffs.
Les classes i el futbol, és… crec, crec que ho han suspès tot.
Què?
Doncs que toca acceptar que… s'ha acabat la supertemporada.
Ho sento, reina.
Mama, per què marxem a Anglaterra?
Bona pregunta, sí.
Perquè li farem una visita a la vostra àvia.
-Què? Ara tenim àvia? -Ara tenim àvia?
Sí. Quina sorpresa, eh?
A veure… Ja, sí, sé que costa d'entendre, i ho sento moltíssim, però la meva mare,
com més lluny de la nostra vida, millor, entesos?
No va estar ni a la meva.
Vas dir que s'havia mort.
No, no ho vaig dir així.
No, sí que ho vas dir així.
Es pot interpretar de moltes maneres.
Home, era el que jo sentia llavors. És que,
no sé, es mostrava molt freda i distant, i…
em va enviar a un internat de seguida que va poder…
Ah. No ho veig tan malament.
Hem pensat que va ser un error i que l'hauríeu de conèixer abans que sigui
-massa tard. -Sí.
Es mor?
No… Home, sí, un dia ens morirem tots. I, de fet, ens podríem morir a l'avió i tot.
Què?
Matt.
Mal exemple, però no es… no es mor.
Res, si ens veieu estranys o estressats és perquè ella ens fa sentir així, d'acord?
A mi. M'hi fa sentir a mi, però se m'entén?
Sí.
-Sí. -Sí?
-Perfecte. -Sí.
Ah, sí?
No! Evidentment que no. Jo menteixo l'altre dia i em castigues,
i tu menteixes sobre la teva mare. No té cap sentit!
Senyoreta, el to i el volum.
Que sí, que tens raó. Et dec una explicació.
Però no és el lloc ni el moment, sents?
Mama.
-Què? -No em trobo gaire bé.
Amor, què et passa?
És que l'avió em mareja.
Encara som a terra, no?
-Següent. -El que…
-Mira, primer passem el control. Vine. -Sí. Tira.
Senyors passatgers, el capità ja ha activat el senyal.
Sisplau, ocupin els seus seients i
cordin-se els cinturons.
Ei.
Què?
Avió comprovat. Tot bé, no ens han seguit.
Que bé.
Què passa?
Creus que és el moment? Els hi expliquem?
Ara és exactament quan no és el moment. Escolta… hem mantingut el secret
-durant quinze anys. -Ja.
Per dos dies més…
És veritat. Saps què? La mentida els protegeix.
I uns bons pares han de mentir.
"Un recital fantàstic."
Doncs sí. Tens raó.
"No podem anar a Disneyland aquest
mes perquè està tancat."
Ah. M'encanta. "Els teus pares no tenen tatus."
"…tatus".
"Els porros provoquen diarrea".
-"L'àlgebra es fa servir… cada dia". -"… Cada dia".
"Pi és igual a MC i parides".
-Mira, ho estem fent molt bé. -Sí.
Així es crien uns nanos bons i íntegres:
-mentint-los tot el dia. -Sí… i tant.
T'ho agraeixo.
Senyors passatgers, de seguida passarem amb l'esmorzar.
Hola, hola. Bon dia. Bon dia. Que bé que hàgiu descansat. Ho veieu?
Aquests coixins semblen una tonteria, però funcionen.
Per aquí, sisplau.
Passaports, sisplau.
-Molt bé. -Bon dia.
Hola.
La família Baker.
Gràcies, senyora Baker.
A vostè.
Apa, ja podem. Per allà.
No ens aturem.
Va. Va, agafem aquest autobús, va, anem.
Pròxima parada, aparcament de llarga estada.
Ah, doncs sembla… que baixem aquí. No?
Per què no admets que és estrany?
Hi ha coses estranyes bones, com escoltar encara el Michael Jackson.
Au, va. No ens separem. Així, juntets.
Soc en Gor, digues.
Són aquí. Heathrow, pàrquing G.
Entesos. Ves informant.
Perdoni. Ho sento.
Doncs res, ja hi som!
Què me'n dieu?
Això és un pàrquing, no?
Sí.
I ara on va?
A buscar el cotxe de lloguer.
-Aquest és de lloguer? -Sí. Pugeu.
Sí, me'n recordo. Una família maca… I el pare, molt guapot.
Guardi's l'opinió. Moltes gràcies.
Ara entenc per què la busques des de fa quinze anys.
No, no, si no la busco a ella. El que busco és la clau SCI.
Estigui per la feina.
No han sortit de la cova per res.
Sabran continuar invisibles.
Sí. Els nens.
-Centra't en ells. -Sí?
Sí.
Haurem de revisar les imatges de les càmeres. I mòbils, rastres digitals…
No són invisibles.
Ecs…
Però quin fàstic.
I aquesta marca de tabac?
-És un encenedor? -Ei! Dona-me'l.
Ara som a Europa, nois. Tot és una mica diferent.
Sabeu si el cotxe com a mínim té wifi?
Ee… No. No, què va. No hi ha internet, al viatge.
De fet, els mòbils…
-Doneu-li els mòbils a la mare. -Sí.
-Què? -Què?
Desconnecteu-vos.
Així no m'hauré de preocupar de pagar el roaming i coses d'aquestes.
Seria millor comprar-vos una SIM d'aquí.
-No pot ser veritat. -I tant, que pot ser.
Se m'està cansant la mà, ja. Va.
Gràcies.
Leo!
Desconnectats.
Ja em diràs què fem, ara.
Què vols dir?
Ostres, no sé. Parla amb ta germana,
així us coneixereu una mica. Ja saps: "Què tal? Com estàs?".
"T'agrada Anglaterra?". Ei, que esteu en un altre continent.
Acabo de veure un Costco.
Home, a mi m'agrada, el Costco. T'hi pots passar tot el dia.
-Va, posem una mica de… música. -Música.
-Sí, senyora. Això sí, que és música. -No.
No fotis.
La reserva.
Podrem comprar menjar?
Sí, allà mateix.
-Doncs ja hi som. -Ens doneu diners?
Sí, passa'm la motxilla.
Va, sisplau.
Sí, sí.
No passa res.
Nosaltres fem benzina i vosaltres compreu alguna cosa, pim-pam.
Té, i torna'm el canvi. I uns M&M's.
D'acord.
Què voleu?
Esmorzar.
Esmorzar complet?
Sí.
Aquí teniu. Bon profit.
Té alguna cosa que no em faci pujar el colesterol?
No. I botifarra de sang.
De sang?
Sí.
-Oh, que fort. -I tant.
No, no, mira això.
Per què em dic Jeffrey Baker?
I… per què diu que som d'Alabama?
No m'ho puc creure. Ells s'enfaden pel meu carnet fals,
però ells tenen noms, passaports i de tot, tot fals.
Efectiu o targeta?
Efectiu.
Tingui.
Ei, amb això et pots connectar?
Sí, però ens han dit que res d'internet.
El senyor i la senyora Baker? Connecta't.
-Bon profit. -Gràcies.
Ei, i si són uns delinqüents i hem fugit del país?
Què? Què dius! No són delinqüents. Si juguen a pickleball.
I això què importa?
I miren el canal de reformes.
Leo!
I fan la seva pròpia massa mare!
Quant de temps tenim?
45 minuts, deuen haver trigat a identificar-nos
amb el reconeixement facial.
Una hora o hora i mitja per les càmeres exteriors de Heathrow.
I, entre trobar el cotxe i tal, mitja hora més… màxim.
O sigui, que no tenim temps d'anar a veure ma mare.
Tenim temps d'anar a veure ta mare.
Dos minuts, només.
N'hi haurà prou per espantar-los per sempre.
Però ens poden seguir en Baron i alguns més.
Mira, agafem la clau, l'entreguem a la CIA i recuperem
la nostra vida. Així de fàcil.
Que fort, que els hàgim ficat en això. Soc una mare terrible.
Doncs jo no és que sigui… el pare de l'any,
no? Au, va, que ets una mare increïble.
Doncs no, a mi no m'ho sembla.
I tu saps que això ens ho acabaran retraient tota la vida.
Què passa? Digues.
S'han aturat. Estem fent voltes.
Passa'm la ubicació.
Necessitem reforços.
D'acord. Aviso ara mateix.
Com saps que venen a vendre-la?
Els conec. Els conec massa bé.
Sí?
Bé, gràcies. Gasolinera. Cinc quilòmetres, nord.
Què has trobat?
Hi ha un Jeffrey R. Baker, de Huntsville. Mort l'any 52.
Ho sabia.
No demostra res.
Mira…
val més que pensem que… no s'adonaran de res.
De fet, no paren atenció a res del que
dic o faig igualment, així que…
Què fan?!
Ostres, però…
I si fem alguna cosa?
Què vols que fem, tio?
Mira que ets negativa!
Truqueu al 911!
No és aquest número, aquí!
Mama!
Es recuperarà, no pateixis!
Els nens.
-Papa, què ha passat? -Escolteu-me.
-Què? Què ha passat? -Som-hi, va!
-Tens el canvi? -No! El canvi?
-I els M&M's? Va, anem! -Qui eren?
-I per què us barallàveu? -No et preocupis. Va, Alice! Va!
Corre, corre, corre, va, va, va, va, va!
-Vinga, pugeu, va! -No, espera!
Tu has vist el que hem vist?
I tu has vist el que hem fet? Mira, Alice, està bé posar en dubte l'autoritat,
m'encanta, però que pugis al cotxe, collons!
Paraulotes, a sobre?!
-Cinturons, cinturons, cinturons! -Que pugis!
I aquest qui era? Per què l'has atropellat?!
Per què disparava?!
-Seieu bé. No us passarà res. -No a la violència!
Som còmplices?
És en Baron.
Són ells.
Fem la volta.
Una pistola?
Ei, papa, es pot saber què fas?
El carril, mama!
Alice, sé molt bé per on vaig, em sents?!
Què està passant? Per què voleu matar aquestes persones?
Ei, que no volíem matar ningú.
No, si haguéssim volgut, els hauríem pelat a tots.
Sí.
Va, que tot sortirà bé.
-Tot sortirà bé? -Sí.
El papa ha disparat a un camió,
ha fet un llançaflames i estic segura que tu has matat la tia aquella amb les mans.
Et repeteixo que no he matat ningú. Només l'he deixat inconscient.
I no és una "tia", és una dona que la mare de poc no mata,
i la tractaràs amb respecte!
Digueu-nos qui sou!
Ei, tranqui, tranqui.
A veure.
La mare i jo som…
o érem ONOCs.
Què?
Operatius no oficials de cobertura, al servei de la CIA.
Érem espies.
Vosaltres, espies?
Sí.
Com el Jason Bourne?
-Sí, però recordem les coses. -Sí.
Mireu… jo ja sabia que dèieu mentides, però… no molàveu com per ser espies.
No és per això, que molem.
Ja, no és per això, no.
Guanyaríeu el pare d'en Connor?
Au, va, si és vegà.
-I el pare de la Sydney també? -Tu has vist el seu pare?
Guanyaríeu tots els pares de la classe?
Els puc guanyar tots, home, però no alhora.
Però ja vam plegar de lluitar, eh? Ens vam retirar.
Doncs a mi no m'ho ha semblat. Eren espies, aquells?
Aa, eren… terroristes o, potser, mercenaris
I què és millor?
Un terrorista té una ideologia i, un mercenari, mata només per diners.
Ei, ja sé que fa molta por, però… us volem protegir. Això, segur.
Doncs ho esteu fent de conya.
I encara ho estaríem fent millor si no ens haguessin localitzat. Què passa?
No podeu estar sense internet ni una hora? Què és tan important?
Volíem buscar qui éreu realment.
Què?
Rei… som els vostres pares.
Sí. Un moment… us podeu connectar amb això?
Esclar.
Oh, col·lega! Porta cap aquí.
Hosti! Ahà…
Què has fet?
Els videojocs són violents.
Els videojocs, violents?
És molt bon tirador.
Ha sigut sort, Wendy. Tampoc ens passem, eh?
Sabia que era bo, però no que ho fos tant.
Gràcies.
De presó txetxena. La Volka?
Mm-hmm.
Tu com sabies que eren a la gasolinera? No estàvem rastrejant els nens.
Perquè vaig tenir punxada la Volka. Fa quinze anys van tenir la clau.
La deuen tornar a voler.
Espectacular.
Moltes gràcies.
Hem acabat de rastrejar els perfils dels nens. Localitzada la consola del nano.
El que tu deies: els nens.
Ara ja ens han vist, no me'n fio.
Repassa les càmeres i passa'm imatges del Land Rover.
Ella no pot estar lluny.
"Ells", no?
Hmm?
Ells, no poden estar lluny.
Sí.
Aviat trobaran el camió. No crec que tinguem gaire temps.
Sí, per això pensava que millor que… parli jo, bàsicament.
Perquè vosaltres no discutiu, eh?
Mm-hmm. Sí, no, em sembla una bona idea.
Així li expliques que uns assassins preparadíssims van cap a casa seva,
i el motiu també.
Què?
Aneu-vos despertant.
Leo, Alice, ja hi som.
Com? Això és casa l'àvia?
Sí. Aquí vaig créixer jo.
I és d'on vaig voler marxar.
Flipa. Sou de la reialesa o què? Ho som?
No. No.
No, aa… però l'àvia tenia les seves històries
i negocis tèrbols als anys setanta, sí.
Em.
Què?
Va. Has d'entrar el codi.
Nanos, a conèixer l'àvia.
Ual·la. La casa de l'àvia és brutal.
Per què vas voler marxar d'aquí?
No, home, no!
Per això.
-Hola! -Ui! Ets tu.
Hola, mare. Segueixes matant, eh?
No em posis a prova. Encara conservo la punteria.
Són els teus nets. No els hi disparis.
Ah… Doncs els veig molt més grans que a les fotos.
Fotos?
Sí. En Matthew me'n va enviar algunes.
Ah, mira.
-Hola, maco. -Hola. Ei, sí,
els hi vaig enviar passant per diferents països perquè no les poguessin rastrejar.
I així l'àvia podia veure créixer els seus nets, perquè, a les fotos,
se'ls veu créixer. No? No les va penjar.
-No… ens abracem, o què passa? -No!
No, no, soc britànica. No ens abracem.
Però sí que podeu recollir l'ocell mort.
Fes-ho. Va armada.
No tinc ni idea de a què dec aquest immens plaer…
però passeu.
A veure…
Llença'l.
Sí.
Emily, te'n recordes, de la que va ser casa teva?
Això no s'oblida.
Ei, és flipant.
No hi entris.
No toqueu res de res.
Uau. Això és com Fort Knox.
Els teus fills sempre fiquen el nas per tot arreu?
Es curiositat, mama.
Són porcs tofonaires?
En fi, què voleu prendre, a veure?
Ginny, ets molt amable, però venim a recollir una coseta i marxem.
Podríem buscar un dia i, no sé, veure'ns aviat, no?
Ni parlar-ne. Ja sou aquí.
No són hores de beure, Ginny.
Aquesta superioritat moral…
Estava destinada a ser americana, esclar.
I encara parla de mi com si jo no hi fos.
Disculpa, reina. És un hàbit adquirit, com que no hi ets mai…
Té, mescal amb pell de taronja.
M'equivoco?
No sé… no sé com ha pogut saber-ho.
I tu, bonica? Ja beus ginebra?
No, ni cas. És broma.
Que ve el monstre suat! Rateta Ginny.
"Rateta Ginny"?
I les begudes energètiques de magrana? M'ofego.
Ui.
Quatre… persones.
Hola. Amics o enemics?
És el meu Nigel.
-Ah, hola. -Com estàs?
A la glòria.
Carai.
Doncs res…
Hosti, tu. Amb llengua.
Ostres…
Disculpeu-nos. Ho sento. No, no, no, no m'esperava em… companyia.
I jo no m'esperava això.
Estava en ple… entrenament.
Per què?
Per quan ella em vegi a punt per l'MI6. Soc el seu… projecte especial.
-Nigel… -Hmm?
És la meva filla.
-No. -L'Emily.
Au, va.
-Sí, l'Emily. -Em-zo!
I… el seu home, el guapíssim Matthew.
El Matty, sí, me n'he adonat.
Sí, i els seus fills. L'Alice i en Leo.
-Ostres, m'encanten els nens. De debò. -Sí, és veritat.
La innocència, el despertar al món.
Mira, ho dic ja i així m'ho trec de sobre.
Que em podríeu dir "avi"?
Què? No.
Ja, pe… Esclar, és complex, oi? No, e-espero que vosaltres no…
-em veieu com una figura paterna. -Què dius?
El que vull de veritat…
Matty, Em-zo… és que em veieu com un amic.
No ho crec.
Doncs, què: sí o no, la ginebra?
Millor que no. Catorze anys i dotze. Beuen aigua o suc de taronja.
Sí, ee… Mireu, mireu.
Hauríem d'anar per feina. Tenim moltes… coses a fer. Nigel.
Eh?
Els hi… ensenyes la casa?
Als nets. Per això estem, home. Deure d'avi.
Rateta Ginny. A veure,
segur que us deuen agradar les coses al·lucinants,
oi? Voleu veure un despatx guapo?
-Sí. -Doncs va!
A veure, què tenim?
Aquí té, senyor.
"No és com parles, és com ets".
Matt, ets tan previsible…
El tio deu estar avorridíssim. Gràcies.
Què?
La clau. Ens ha arribat per diferents
canals que tothom la busca.
Ja. I el cotxe?
Els satèl·lits l'han rastrejat fins aquí, però l'hem perdut fa deu minuts,
pels núvols.
D'acord.
Suposem que són dins d'aquest radi. Una antiga fàbrica de munició, un estable…
i un hipòdrom.
I això?
No ho sé. A veure…
És d'una societat que té la seu al paradís fiscal de l'illa de Mann. Foxhunter, SL.
Foxhunter?
De què em sona, el nom? La Ginny Curtis.
Sí, de l'MI6. Una llegenda.
Del servei secret d'intel·ligència.
Em vaig quedar una cosa, quan l'Emily i jo ens vam retirar.
Una cosa molt valuosa.
Si no tens avantatge, crea'l. Salut.
Sempre m'ha agradat.
Espera a sentir la segona part.
Doncs ja veieu que… no hi ha res guai, aquí, eh?
És el teu… despatx? I… què fas?
Què "no" faig, seria la pregunta.
Però quina és, la teva feina?
Que de què treballes.
Aquí és on guardo l'equip, si en voleu dir així.
Trieu alguna cosa, que la domino. Tinc sais,
nunchakus, una porra extensible… El lumbago!
Estrelles ninja, amb això soc un crac.
La paret. Puc tocar qualsevol cosa.
Deixa'm a mi.
Ah, vigila. Estan molt afilades. Prova-ho, però et costarà agafar-li el truc.
I vigila amb les co…
Pe-pe… Ja.
Jo encara no ho he aconseguit. Està… molt bé.
Carai. Ho vols provar tu?
Em sembla que vaig… al lavabo.
Sí. Una estrella no necessita estrelles.
Ja ets una estrella. I mira, cigarrets amb llum ultraviolada,
rellotge làser i paraigua a prova de bales.
Un paraigua antibales?
Si has de ser espia, has d'estar preparat per absolutament tot.
Et monitoritza la salut?
Ah. No, això-això em monitoritza els… cicles de son.
La teva àvia no em deixa dormir gaire. Perquè ronca.
Ui! Tu també en tens! Bessons!
La cosa, Ginny…
és que…
la vaig amagar aquí.
I suposo que algú li va al darrere.
Sí.
Així que, després de tant de temps,
m'acabes portant els
teus problemes a casa.
No cal que sempre ho centris tot en tu.
Mira qui m'ho diu: tu sempre ho has centrat tot en tu.
He intentat, tota la vida, no ser igual que tu.
Ser la mare que tu no vas ser mai. Tendra, estable, protectora…
-Controladora. -No! Ostres!
Present! Present… en la vida dels meus fills!
I com t'ha anat, la cosa?
La veritat és que ens va molt bé. En fi, ara que ja n'hem parlat, hauríem de…
Ja deia jo.
La nena t'odia. Ho has deixat tot per ella i,
tot i així, t'odia.
Esclar… Molt bé. Jo podria viure amb el motiu del seu odi.
Jo podria. Però… tu pots, sabent per què t'odio?
"Odiar" és una paraula forta.
-Millor que busquis un… -Molt bé…
Jo vaig fer una cosa que tu no vas fer:
escollir la família abans que la feina.
Però hem acabat al mateix lloc. No?
Tant se val, quina classe de mare siguis.
Les adolescents són rebels. Jo ho vaig ser amb la meva mare,
tu amb mi, i la teva filla ho és ara amb tu.
La teva única esperança és haver-los criat prou bé perquè sàpiguen cuidar-se
ells mateixos i, perquè, un dia… vulguin tornar.
Però jo per què hauria de voler tornar amb tu, mare?
T'has convençut a tu mateixa que et vaig enviar cruelment a un internat dels
Estats Units per poder viure més tranquil·la.
Però has oblidat molt oportunament que m'ho vas suplicar.
I ara…
m'agradaria poder… disfrutar una mica dels meus nets.
Sospito que no en tindré gaires ocasions, d'ara en endavant, oi?
Perdona. M'he perdut. Quina relació tenen?
No ho sé. Ens presentem als tres llocs,
i jo aniré a veure la senyora Curtis quan tingui el permís de l'S-I-S.
Hem d'esperar autorització?
Sí, Wendy. No puc envair-li la casa i… jugar-me la carrera, no trobes?
Crec que tinc una cosa.
Ara mateix ho envio.
Quins pebrots que té! Donar-me la culpa d'haver volgut marxar…
Ja, sí, ta mare té les seves coses, però és ta mare.
Aquí?
Va.
Aquesta foto és de just abans de marxar a l'internat dels Estats Units.
M'encanta com somriu, aquí. Tot i que ara veig…
que era de felicitat perquè se n'anava sola.
Però… no, d'adolescent, mai em va semblar… que volgués formar part de la meva vida.
I jo tampoc…
no és que formés part de la seva, oi?
Em vaig dedicar només als serveis secrets.
Això… no em va deixar gaire temps per ella, és veritat.
Jo no… odio la mama.
Ja ho sé, que no, reina.
I tampoc crec que ella m'odiés a mi.
Deia que eres morta.
Mira…
ja sé que jo no era la mare perfecta.
Et ve de gust un te, bonica?
-Un boba? -Com?
Ho sento… no soc de te.
Que no beus te? Ni ginebra?
I l'Emily diu que soc jo, la mala mare?
Hi hem de posar remei. Vine.
Va!
Va, va, va!
Programes?
Què?
Sí, esclar, sí. M'encanta el tema. R-A, R-V, R-i-R, els Q-Rs… Totes les erres, sí.
S'ha d'estar molt al dia, per entrar a l'MI6, avui…
Ser el James Bond i el Q, tot en un. Tu hi entraries segur.
Ets un bon candidat.
Per què ho dius?
Els teus pares són espies. Ho duus a les venes.
Però no ens assemblem.
-Provem-ho. Correré cap a tu. -Què?
Sí, correré, eh? I tu fes el primer que et
passi pel cap. No et faré mal.
Sempre faig aquests coses, són exercicis estàndard.
Som-hi? Tres, dos, un.
No, no, sisplau…
Però, tio!
Ho sento molt, no sabia que era capaç de fer això.
No passa res.
Són punys petits. N'hi ha de grossos que…
-Has picat entre les costelles. -Jo… jo no volia…
Què…?
No, no, no. Estic-estic entrenat, tranquil.
Quantes flexions fas?
Quinze…
Quinze?
A veure qui en fa quatre.
Per aquí. Vine.
Vine.
Hi és?
Què és?
Per mi i per tu.
"Estimada Emily,
si llegeixes això és perquè correm algun tipus
de perill i segurament és culpa meva.
Ho sento, només volia que tu i l'àngel que…
que creix a dintre teu, estiguéssiu segurs.
No em deixis mai, perquè sense tu seria un inútil.
Seria molt trist".
Sempre saps què dir.
Per què la vas amagar aquí?
Estaves embarassada i tu i jo corríem perill,
i sabia que, si un dia ens feia falta això,
la Ginny també.
Ja…
Va.
Per aquí.
Porta lateral, per la cuina.
Ja està.
Ei. Espera. Va.
-Mans enlaire! -Les mans! Quiets!
On són, els nens?
A la sala, va!
Enrere!
Això, vosaltres.
Esteu bé?
A veure, tenim el que busqueu.
-Tranquils. -Sí. La clau. Entesos? És aquí.
Deixeu els nens i mirem d'arreglar-ho.
Baron! Surt, va!
Au, va…
Chuck!
Sento decebre-us.
Em pensava que us havia format més bé.
Se us ha menjat la llengua el gat?
Emily, Matt.
Com s'entén?
No us alegreu de veure'm?
Chuck, vam veure com et mataven.
Va ser cosa meva. Us calia una mica de motivació,
per portar-me fins aquí.
Tu i en Baron hi esteu ficats, eh?
No, no, no. Ell no hi té res a veure, però,
com que no ens interessava que li anéssiu corrents a plorar,
l'hem esquitxat una mica.
En Baron vol aturar en Gor i la Volka, no treballen junts.
I voleu saber qui em va disparar a mi?
Saludeu, nois.
És meravellós, el que fan amb aquells aparells.
Chuck!
I, ja que hi som…
la clau.
Sisplau.
Deixa anar els nens.
I tu deixa anar la clau, Matt.
Net.
Què t'ha passat, Chuck?
Que què m'ha passat? Vosaltres, m'heu passat.
Per què?
De què ens culpes?
És molt fàcil. Segresten dos dels meus millors
agents durant l'extracció, els donen per morts i,
la clau, desapareix.
L'Agència me'n culpa a mi, i… i em posen a la nevera.
Al cap d'un any, em quedo sense feina, i també sense pensió, sense casa,
matrimoni ni gos!
Per culpa vostra.
O sigui que això és per venjança?
No, és per diners. La venjança és un extra afegit.
Dona'ns els nens, Chuck.
No, farem una cosa. Ens en anirem d'aquí i…
-No te'n sortiràs! -N'estàs segur, que et
-convé interrompre'm, Matt? -Deixa'ls!
Vosaltres no us hi fiqueu i, a aquests dos,
demà us els tornarem sans i estalvis.
Tranquils.
No aviseu les autoritats. Quan hi ha ostatges,
-la cosa no acostuma a acabar bé. -Chuck!
A poc a poc, va.
Va, ja està.
L'Alice! I el Leo!
Hem de rastrejar l'helicòpter.
Heu apuntat la matrícula?
No, no es veia bé.
-Mireu les càmeres. -Bona idea. Veniu.
Torna a quan aterra. A veure què hi ha.
Estàs bé?
Bé, sí.
Un moment.
Torna als nens.
D'acord.
Para. Aquí. Fes zoom.
-Ho veus? -Sí, ensenya una cosa.
Mira el dit. Porta l'anell.
-Exacte. -I què?
-El monitoritza quan fa exercici. -Té GPS.
L'ordinador.
Ja soc dins el seu compte. Autenticació de doble factor, sisplau?
Longitud, latitud?
51.5076 graus nord, i 0.994 graus oest.
El Tate Modern.
D'acord.
Diu que està tancat a la nit per una gala.
Nigel, vols un esmòquing?
Esclar. Com tot bon agent, no?
No pot entrar. No és a la llista.
No, home. Segur que hi som.
Gràcies.
Evidentment. És un tio llest.
Alta seguretat.
Detectors de metalls. Aquí hi ha molts calés.
Tothom segueix les normes.
Els trobarem, sents?
Esclar. Som-hi.
Va.
No puc esperar, Gor, i tant m'és si només són dues hores.
Et vaig dir que seria a Londres aquesta nit.
I, per cert, quatre de la competència ho
han deixat tot per venir. Està clar que no t'interessa tant.
Cabronàs.
La vol vendre aquesta nit.
Ves-hi volant.
Gràcies per venir amb tan poca antelació, però, creguin-me…
no se'n penediran. Segueixin-me.
Què diu?
Se suposa que és per aquí.
Daphne, com ho tenim?
A punt.
Senyores i senyors,
els hi vaig prometre un espectacle i això és el que els hi oferiré, o sigui que…
si paren atenció, sisplau… els hi mostraré de què és capaç.
-Ara, Daphne. -Rebut.
Fase dos, Daphne.
I el nostre.
És una demo de la clau.
Doncs deu haver buscat la millor vista.
Torna a engegar-ho tot, sisplau.
Han de ser aquí.
Si no els veiem, és que són… aquí sota, o a dalt.
Un moment.
Què?
Són homes d'en Chuck. Vine.
Tancant portes.
Però no és només un espectacle de llums.
La barrera del Tàmesi, Daphne. Entra-hi.
CONCEDIT
Aquesta barrera evita que l'Atlàntic inundi aquesta gran ciutat.
I, ara, tenim el poder de desactivar-la
o activar-la…
quan ens convingui.
I si obrim la barrera, Daphne?
Senyor, vingui, sisplau.
Obrint portes.
Deixa'ns passar.
I, si no, què faràs?
El que ofereixo aquí no és ni un disc dur ni una sèrie de zeros i uns.
El que venc… és poder.
I, si això és el que busquen,
aquesta clau l'allibera tot.
Em!
El preu de sortida és el que considero una xifra molt raonable:
150 milions.
He sentit 200 milions de dòlars?
-250. -250 milions?
Sí.
Doncs tenim guanyador! 250 milions del senyor Ivanov!
I, una cosa, perquè el conec: si tenen família a París,
que facin les maletes. Corrents.
On us penseu que aneu?
Baron.
Com ho has fet?
Som l'MI6 i, vosaltres, fugitius internacionals. D'això en sé.
Doncs deus saber que tenen els nens.
I que et pensaves que jo era un agent doble, Emily.
Ei,
ens detens després. Ara hem de reunir la família.
No us vull pas detenir. Sé que no heu vingut a vendre la clau.
Veniu, va.
Vinga, som-hi.
Mans enlaire!
Perdó! Quiet!
-Chuck! -Cobreix la porta!
Chuck, deixa els meus fills!
Bravo.
Moltes gràcies.
Però no t'ho creguis massa. Ara, la clau.
Chuck!
Equip dos, pugeu els nens a la llanxa.
Corre, va.
Deixa'm!
Deixa'm! Que em deixis estar!
On anem? Deixa'm!
Va, afanyeu-vos.
-En Gor vol la clau. -No la tenim nosaltres.
Jo de tu no em mouria. Encara té bona punteria.
S'han endut les nostres motos. Van cap a l'est. Agafeu-los!
Van cap a la zona nord!
Vaig cap allà!
Disculpin! Pel mig!
Què fas, tio?!
Daphne, ens veiem al punt de trobada. Porta la clau.
Rebut.
Compte, compte!
En Chuck ha obert la barrera! Si arriba a aigües obertes, adeu!
Els nens no li faran servei!
Hi hem de pujar!
No hi ha ningú. No hi ha la clau. I en Chuck és al Tàmesi cap a l'est.
Déu meu.
Què?
La barrera és oberta.
Doncs aviso la Marítima que surtin. Tu, Wendy, tanca la barrera, corre!
Hola. M'ho guardeu?
Sí.
Ei! Ei!
Ja tinc la llanxa. Posició.
Em, a les onze! Zona sud!
Baixa, et recullo!
No es pot tancar. Han bloquejat el sistema.
On collons és, la clau, Wendy?
Hola, Rateta Ginny.
Què?
És que et volia veure. On-on em necessitaves?
É-és que em tens a punt, pe-pel que sigui.
Nigel, tu queda't on ets, de moment.
Però no, aa…
No m'ho puc creure, que fort!
Au, va! És terrorífic!
Però quina passada!
Ha sigut una autèntica passada!
Em sap greu.
Ai, senyor, com estàs? No ho deus haver gravat…
No, esclar que no. Oh, està inconscient.
No fot… sí! Oh!
A veure.
Rateta Ginny, tinc la clau.
Nigel, estàs triomfant.
En Nigel té la clau. Repeteixo: en Nigel té la clau.
Doncs digue-li que tanqui la barrera de seguida!
Nigel, tanca la barrera.
Sí! Esclar, jo puc. En soc capaç.
Perfecte. Forma part del que has estudiat.
Em devia saltar aquella classe. Merda, merda, merda, merda. Perdona, t'he tocat.
Molt bé, doncs, aa…
Sigues un bon agent, Nigel.
Ja. Esborrar, esborrar, esborrar, esborrar, esborrar.
No, això no fa res. Aa… control. Ara. Control… zeta.
Res de res. Un segon.
Disculpa, ei, escolta.
Si et despertessis i em
donessis un cop de mà…
No pots. Com has de poder…
Mama!
No us quedeu mirant!
Déu meu.
Deixeu-la anar!
Cuideu-vos l'un a l'altre, entesos?
Jake!
Vine aquí!
Deixa'm! Deixa'm!
Armilles!
Que en Nigel tanqui la barrera!
Nigel, tanca la barrera.
Ei, Siri, em pots explicar com…?
No, Nigel, fes-ho ara!
Sí, Rateta Ginny. Ho sento. Ahm… ho sento. No soc multi… tasca. Ho intento,
ho intento!
Au…
Sisplau, sisplau.
Uau!
Ostres, així m'agrada, sí senyor. Barrera en posició u.
Verge santa, va de debò.
Vinga.
Posició zero.
Espero que no s'inundi Londres.
Tancant?
Ha sigut cosa meva?
-Som-hi, va! -Va, va, va! Va, va, va, va!
-Mama. -Confies en mi?
Confio en tu.
Mama!
No cal, mama. Ja ho sé fer.
Leo! Leo!
Què?
Estàs bé?
Si vinc a salvar-te a tu.
Què?
Matt!
Molt ben fet!
Doncs sí, Chuck: amb ostatges, no acaba mai bé.
Està tancada. Ho he fet.
Ho he fet!
Ho he fet jo!
Ho has vi… ? Merda, no tinc ningú per celebrar-ho!
Però tant me fa!
Així fem les coses a l'MI6! Al… programa de formació.
Estic molt contenta.
Escolta, això teu d'avui era increïble.
Ah, sí?
Sí! L'extintor, l'anell… Tio, quina vista.
És que mira que pensar que t'espantaries…
Què? Que jo m'espantaria?
No, au va! No, home, no.
De fet, quan tornem,
fotrem canya als videojocs tot el dia i no et deixaré sortir de casa.
Però a en Connor l'hi puc explicar?
El que faràs és callar. Direm que heu tingut,
tots dos, mononucleosi.
Perdona que t'estrenyi tant. Estic tan feliç de veure que estàs bé…
Tranquil·la. M'agrada.
Doncs ha sortit bé.
Oi que sí?
Mare de Déu… quantes abraçades.
Has estat massa temps als Estats Units.
Va.
Ha sigut cosa meva, allò de la barrera, sí.
Enhorabona, tio.
Tu promete'm… que no ho tornarem a fer, eh?
-Et prometo que mai més ho tornarem a fer. -No, no, mai més… ho tornarem a fer.
I, ja em perdonareu, però encara podem arribar al partit.
Va, que… si marca, guanyem.
Para, que encara és pitjor.
Déu meu. Ho sento, míster. No, no miraré. És que no puc. Respira fondo!
-Respiració del drac. -Respiració del drac!
No et preocupis.
Quan una dona de la família dispara, no falla mai. És valenta…
igual que la seva àvia.
Sí!
Sí, sí!
Sí!
-Sí, sí, sí! -Molt bé! La meva neta ha marcat!
-No, encara soc britànica. -Sí.
-Filla meva! Ho hem aconseguit! -Sí!
Que bé!
Que no, Bigotis! Que corri l'aire.
-Això mateix. Quiet, eh? Ara m'agrades. -Que guai!
Doncs ha sigut fantàstic, tenir-vos aquí, però quan dius que us en entorneu?
Qui ha dit que ens en anem?
-Ah, mama… -Digues.
Ahm… Puc anar a casa de l'Annalise a estudiar una mica?
Mira, a mi no m'has de mentir. Si ho vols celebrar amb els teus amics,
per mi perfecte. Ves-hi.
No, he d'estudiar. En Leo i jo hem faltat
a un munt de classes.
Sí, és veritat.
Ah, i… si estàs lliure dilluns, podem mirar una pel·li… tu i jo.
Sí, esclar que sí…
Si et ve de gust, estic disponible.
-Molt bé. Guai. -Sí.
Ja esteu?
-Sí. -Sí.
-Doncs, que us ho passeu bé! -Molt bé.
Adeu.
Pots plorar, que no et veu.
No, no ploro.
-Sí que plores, sí. -I es preciós.
Li he obert una fitxa a aquesta tal Annalise.
-Bé. -Si és que es diu així, esclar.
-Bé. No. No, què va. No, no. -No. No! Aquí no fem les coses així.
No.
Si voleu que la vigili a ella i al Bigotis,
d'amagat, una operació encoberta… El que calgui, per protegir una neta.
Que no és la teva neta.
-Entesos? -Sí.
Hi ha confiança. No els espiarem pas.
I si us en aneu tots dos i us dediqueu una mica de temps?
Sí?
Mm-hmm.
Jo-jo em quedo amb en Leo. I així ens entrenem plegats.
Coneixerà els rigors de l'S-I-S.
-És informàtic. -Bé…
Divertiu-vos.
-Gràcies. -Va.
Primera nit sense nens després de molt de temps.
Ja saps què toca.
-Dormir. -Dormir.
Sí.
Ei, de debò, la nostra filla és la millor!
Quines ganes!
-Doncs… -Quina campiona,
campiona, campiona. Cam-piona.
Estic orgullosa de tu.
-Bah… -No, sisplau.
Baron! Tu què?
Què? No puc passar a saludar una vella amiga?
-No! -No!
Ja la cuides bé, Matt?
I tant. Portem quinze anys casats.
No t'he preguntat això.
-Dos fills, Baron. -Dos fills…
-Tu ets… -Dos fills, company.
…Feliç, Emily?
-Sí, molt, oi? -Què et sembla?
Va, que era broma, eh? No sou de la broma.
Ahà.
-Ah. -És per feina.
No tornarem, Baron. Allò va ser una cosa puntual.
-D'acord? -No hauria vingut si no fos important.
Gràcies per venir, però un mail t'hauria servit.
No vam trobar el cos d'en Chuck, després.
Us necessito als dos. A veure, a en Matt…
no-no tant, però a tu sí,
Emily, perquè hauràs de reclutar
algú de la teva família.
Home, la meva mare s'hi apuntarà encantadíssima.
-Només cal que vagis a parlar amb… -No dic la mare.
Ah.
El teu pare.
El teu pare?
Sí. No te n'he parlat mai, del pare?