CU 15 ANI ÎN URMĂ
- Alo! - Gata, am primit confirmarea de la MI6.
Ținta e în joc, puteți acționa.
Bine.
Scumpo, am primit apelul. Ești gata?
- Pe bune, e târziu. Mergem? - Da. Vin imediat.
- Așa ai zis acum cinci minute. - Încă unul!
Te cunosc. Asta înseamnă 20, de fapt.
Bine. Eu aduc mașina.
Nu. E o petrecere de copii.
Poate ar trebui…
- Ambele. - Serios?
Și… asta.
Mamă, ce mașină tare!
Contul ăla are o limită. Știați, nu?
Parcă nu făceam economie când eram sub acoperire, nu?
Macao. Mai știi?
Ai pierdut 500.000 ca să te pui bine cu Triada.
Știți ce? Dacă vă iese, puteți păstra mașina.
Serios?
- Nu. - Chiar mă miram.
Sunteți traficanți de arme francezi.
Domnul și dna Lemieux sunt indisponibili.
Atenție, începem!
Balthazar Gor, fost membru KGB, actualmente șeful Volka
și un terorist periculos din Europa de Est.
E ziua copilului său, dar nu vă culcați pe o ureche.
Intrați în mulțime și reperați-l!
Nu-l vedem pe camere.
Ia uite! Toate astea, pentru un copil de opt ani?
Sigur iese un nemernic din el.
Sunt mai multe moduri de a strica un copil.
Mărește! Acolo!
Cred că glumiți!
- Ce? - Ce e?
De ce v-am făcut cunoștință? Dormiți împreună.
Ne jucăm rolul pentru misiune.
Asta e meseria. Ce naiba, Chuck?
Dacă vă prind, mințiți mai bine!
Ne descurcăm. Ne cunoști.
- Îl vedem pe Gor. - La treabă! Opriți-l!
Mezcal cu lămâie!
Bună! Sunt Mélodie Lemieux.
Ai o casă minunată.
Numele meu e Gor.
Balthazar Gor, încântat.
Asemenea.
- Distracție plăcută! - Mulțumesc.
Avem vocea și amprenta.
Bravo! Urmează seiful.
La etaj, în biroul lui.
Așa. Avem amprenta?
Balthazar Gor.
Am dispozitivul.
- Excelent. - Ce e asta?
Știți de cheia ICS?
- Ce? - Sisteme de control industrial.
Asta e cheia principală pentru sisteme vitale de infrastructură.
Centrale, baraje, reactoare nucleare.
Un alt Cernobîl pe mâna lui.
Am înțeles. E de rău.
Scările din est!
Mișcați-vă!
Bravo! La punctul de întâlnire.
Vă așteaptă Baron Andrews, de la MI6.
Emily, să nu-i spui de cheie!
Știu că vă cunoașteți bine, dar nu avem încredere în nimeni, da?
- Emily. - Baron.
Bine că ești teafără, eram îngrijorat.
- Da? Pari cam palid. - Matt.
Emily, când te întorci în Anglia, la un serviciu adevărat de informații?
Când vor angaja agenți adevărați.
Ce să zic? Ca agent de turism, ești cel mai bun.
Un cadou de la MI6. Nu-l zgâriați!
- Americanii sunt duri. - Nu mă simt atacat.
- Am atins o coardă sensibilă? Invidios? - De ce?
Nu știu. Detectez invidie.
- De la accent? - Nu.
De la caracter, iar accentul nu ajută.
Sunteți drăguți împreună.
Zbor plăcut, Emily!
- E o plăcere să te revăd. - Da.
Poftim cheia!
Încearcă să nu o zgârii! Pa!
Da, dle guvernator. Scuzați-mi afinele!
Oribil!
Bun-venit! Sunt Dylan. Vă iau bagajele?
Nu, mersi. Aș bea ceva. Aveți șampanie?
- Desigur. - Mulțumesc.
Eu nu vreau, mulțumesc.
Nu vrei șampanie?
- Nu. - Serios?
De obicei, toastăm după misiune.
Da, dar altitudinea, combinată cu deshidratarea…
N-am chef de șampanie acum.
Bine. M-am convins, ai o problemă.
- Da? - Da.
- Nu știu ce, dar sigur ai ceva. - Sunt însărcinată.
Pardon?
Și tu ești tatăl.
Păi, era destul de logic, dar…
- Nu te vezi cu altcineva, nu? - Nu. Tu?
Nu! Doar cu tine.
Sigur ești gravidă?
Aș zice că da.
E o chintă roială din teste de sarcină.
Am făcut pipi pe toate, așa că…
Nu știu ce părere ai despre asta,
dar, știi…
Nu suntem de mult timp împreună și…
Mă bag.
Poftim?
Am zis că mă bag.
Până la capăt.
Persoana mea preferată va da naștere noii persoane preferate.
Mă bag.
Mereu spui exact ce trebuie.
Fiindcă e adevărat.
De fapt… D, șampanie! Adu toată sticla! Beau pentru doi.
O să am un copil.
Felicitări! E o veste grozavă.
Sigur n-ai o problemă cu asta?
Știu din proprie experiență
că nu e prea bine să ai copii în meseria asta.
Eu știu din proprie experiență cum e să n-ai o familie.
E tot ce mi-am dorit.
Și eu.
Ce e?
Ce e? Respirația mea?
- Ești bine? - Eu doar…
Îmi dau cu niște cu apă pe față.
Regret, toaleta e defectă.
E un zbor de 11 ore.
Îmi pare rău.
Matt, toaleta e defectă.
- Las-o în pace! - Vrem cheia.
Bine.
O am aici. Dă-i drumul!
Em!
- Ce faci? - E doar una.
- Nu! - Em, nu avem timp!
Ai grijă de copil!
Em, ce faci?
Nu-mi da drumul!
Tu să nu-mi dai!
Bine.
Vezi poiana aia?
- Ține-te bine! - Mă țin.
Doamne, am reușit! Repede!
Ce e? Ești bine?
Câteva coaste rupte, dar nu contează.
Em, nu mai putem face asta,
o să avem un copil.
Și? Ne lăsăm, devenim civili?
Știau că suntem în avion. Am fost compromiși.
Și ce facem? Ne dăm la fund?
Toți vor crede că am murit în accidentul ăla, nu?
- Da. - Asta ne dă șansa să dispărem.
Da. O luăm de la început. Rupem legătura cu toată lumea.
E ușor, n-am pe nimeni. Tu o ai pe mama ta.
- Renunți și la ea. - Da.
Nicio pierdere.
Dar Chuck?
Chuck e un prieten. Aici vorbim despre familie.
Va înțelege.
Renunțăm la tot ce aveam?
Cariera, vechea viață, tot ce știam?
Da, fiindcă totul s-a schimbat.
Dacă nu aveam forță în coapse,
erai mort acum, da?
Coapsele tale m-au salvat.
Și n-am murit.
- Deci chiar facem asta? - Normal.
Nu știu unde mergem și ce facem, dar…
Ne descurcăm noi.
Dacă vrei…
E tot ce îmi doresc.
- Să mergem! - Hai!
ÎNAPOI ÎN ACȚIUNE
ÎN ZILELE NOASTRE
Fată, să-mi spună cineva ce zi e azi!
Ziua în care bărbatul meu câștigă trofeul.
Ziua meciului!
- Ascultă! - Ce e?
Dacă-i batem în meciul din play-off…
Nu zic că e meritul meu ca antrenor, deși ar putea fi…
Meritul tău. Întocmai.
Antrenor sexy? Știi cum e fotbalul meu?
- Spune-mi! - E Messi.
Vai de mine!
Fir-ar să fie! Iar o să întârzie.
Alice, Leo, micul-dejun!
Leo, lasă imediat jocul!
S-a prins, normal.
Alice, mai repede!
- Haide! - Încă mă spăl pe dinți.
Se spală pe dinți de 20 de minute? E pe telefon.
Dacă te supără telefonul, ți-am zis să i-l iei.
- Ia-i-l tu! - Nu. Mi-e frică de ea.
Știu. E înfricoșător, nu?
Mai ales privirea aia…
- Alice, ai dinții curați. - Vin acum.
Ne simpatiza, mai știi?
Nu mai știu. A fost demult.
Să reinstaurez filmul de luni cu mama?
E o idee bună.
Am putea vedea Creed, Creed II…
- Cam mult ulei de corp, nu? - Așa crezi?
Tu ce făceai cu maică-ta la 14 ani?
La 14 ani?
Pe mama au trimis-o în Beirut și a uitat să-mi zică, deci…
Exemplu nefericit.
Alt gen de copilărie.
Ce faci, amice? Ești bine?
Da.
Ai jucat jocuri video aseară, când trebuia să dormi?
Nu.
Da. Bine, îmi pare rău.
Ai cedat prea repede. Mă păcăliseși.
Nu ceda atât de ușor, da?
- Exersează! - Stai! De ce ești supărat?
Nu. Nu-l învăța să mintă!
De ce nu? Voi mințiți la greu.
- Poftim? - Ce ai spus?
Tată, vorbeai cu tipul de la climatizare în rusă.
- Ce-a fost aia? - Era Bobby Brown.
E dreptul meu.
- Știi rusă? - Mă prostesc.
Do svidania sau Sputnik, Gorbaciov, White Russian.
Vorbeai despre aerul condiționat.
Eu și tatăl vostru am prins ceva rusă la Peace Corps.
Parcă erați în Columbia.
- Unde v-ați cunoscut. - Ne-am cunoscut unde ne-am văzut.
- În Columbia. - Da.
- Din Columbia în Rusia. Da. - Din Columbia în Belize.
Belize e lângă Columbia.
Exact.
Columbia, Belize, Rusia.
- Da. - Am umblat ceva.
E greu să menții pacea.
Acestea fiind spuse, kușai zavtrak!
- Ce? - Ce înseamnă?
Înseamnă „mâncați”!
Am niște programări azi.
- Iei lucrurile de la curățat? - Da.
Și o tură pe la Costco, ne trebuie multe chestii.
Bine.
Frate, bei Cola dietetică la ora asta?
Te apără de cancer.
- De unde știi asta? - Dă-mi-o!
Nu se pune la tine acum.
Le dai jos, te rog?
- Ce? - Nu e indicat.
- Ce asculți? - Nu-i știi.
Corect. Nu cred.
Mă întrebam dacă ai vreun plan după meciul de diseară.
De ce?
Poate inviți niște prietene
la un cocteil non-alcoolic.
Să avem ocazia să mai bârfim și noi…
Diseară învăț la Annalise.
- Fault! - Bine.
Sigur. Îți place… să înveți.
Eu sunt mai liberă lunea.
Ce zici, vedem un film?
- Nu e nevoie. - Sigur?
Sigur? Nu vrei?
Bine.
Văd eu un film.
- Da? - Desigur.
- Chiar și Creed III? - Mă dau cu ulei.
Ca Michael B, știi ce zic?
Gata, am ajuns.
O zi bună, scumpo!
Eu te iubesc și mai mult!
Leo, nu uita, azi te iau mai târziu, da?
De ce porți ăla?
E foarte tare.
Îmi monitorizează somnul, oxigenul, tensiunea…
Ai 12 ani. N-ai tu tensiune.
Nu e cam mare pentru degetul tău?
De asta e pe degetul mare.
Mâine ieșim din casă, să aruncăm o minge?
- N-ai auzit de CTE? - Prindem mingea.
- Știi că eu am jucat. - Da.
Fă-ți un control!
Te-a lovit!
Îi arăt eu encefalopatie!
- Vezi? - Ce să văd?
Iar e cu băiatul ăla.
- De unde-l ai? - De pe Amazon.
N-o sufoca!
E iar cu el. Se țin de mână azi.
- S-au sărutat. - Se sărută?
Ce puști de 14 ani are mustață?
James are 16 ani.
- Nici gând! - Nu s-au mai sărutat.
- Ăla de unde e? - Cum? Tot de pe Amazon.
Dar suflanta mea te-a deranjat…
Incredibil. Rahat! Ce facem?
- Ea e. - Răspunde!
- Ne-a văzut. - Respinge-o!
- Stai! Lasă-l jos! - Rahat! Trebuie să răspunzi.
Bună, scumpo!
- Mamă! - Ai uitat ceva?
Ce faceți?
Ce sinistru! Ăla e un binoclu?
- Maică-ta a început! - Aveți nevoie de o ocupație, serios.
Vin după ce învăț la Annalise. Pa!
Bine.
Ți-am zis eu să-i iei telefonul.
Fii mai discretă!
Serios? „O ocupație”?
Asta e ocupația mea.
Ce înseamnă asta, de fapt? Nici nu știe.
Tu ești ocupația mea.
Dacă aș avea altceva, ce te-ai face?
„Mamă, unde ești?”
„Trebuie să merg aici și dincolo.”
„Nu te uita la mine! E camera mea. Adu-mi de mâncare!”
Adolescenții. Se schimbă de la o zi la alta.
Cică-ți distrug voința, dar eu n-o să fiu o victimă.
Doamne!
N-am înțeles. Poți repeta?
Știi ce? E chiar ciudat, Alexa. Vezi-ți de treaba ta!
O aplicație de meditație?
JAMES: FOARTE TARE!
O CLIPĂ, VIN IMEDIAT
ANNALISE: SUNTEM SUS AVEM BĂUTURĂ!
Bine.
Încă o dată și gata.
Mă rog. Gata, ajunge.
- Ce faci? - Ce? Doamne!
- Nimic. - Nu s-ar zice.
- E Alice. - Alice?
Ne minte. Nu învață la Annalise.
De asta trebuie să fim mereu cu ochii pe copii,
ca alți părinți.
Nu suntem ca alți părinți, am discutat despre asta.
Dar suntem spioni. Asta ne e ocupația.
A fost.
Cu teroriști și cu șefi de carteluri, nu cu copiii noștri.
- Da, dar asta părea… - Nu vreau să mă uit.
S-a desfăcut aici. Ce e asta?
Ce? „Mama e oribilă.”
A scris greșit.
Poftim răsplată!
Nu vreau să văd.
Ia să încerc!
Curiozitatea a ucis pisica.
Somn ușor, pisicuțo!
- Așa. - Răsplata ta.
Nu o spiona!
Ăsta pare a fi crezul ei în prezent.
Ce e…
Ia uite!
GATA DE DISTRACȚIE APOCALIPSA CHIMICĂ
Ce-i aia?
- Apocalipsa chimică. - Chimică?
Ai spus „Apocalipsa chimică”?
N-aș mai fi zis, după faza de anul trecut.
Ce fază?
Nu știu. Ceva în legătură cu o tipă pe nume Molly?
Glumești? Fii atent! E în centru, Adamson cu Piedmont.
Trebuia să oprească localizarea. Simt că trișăm.
E un club.
- Un club? - Da.
Am ajuns.
- Ce agitație! - Încerci să înrăutățești situația?
- Ce? N-am mai ieșit de un secol. - N-am ieșit noi, ci fiica noastră.
Haide! Nu putem să ne distrăm puțin? Știi ce zic?
- Scuze! Faceți loc! - Ne scuzați!
Dumnezeule!
Îmi dai un Harvey Wallbanger?
Noroc!
E sus.
Alice Amelia Reynolds, să mergem!
Acum!
- Dar eu nici măcar… - Să nu te aud!
Nici pe tine, mustăciosule, cu tuleiele tale!
- Să mergem! - De ce nu pot rămâne?
Pe ai lor nu-i deranjează.
Poate că nu-i iubesc.
Știu eu? Să mergem!
Alice, nu pleca! Abia începe petrecerea.
Ia-ți lucrurile și vino!
Haide!
Ce e, a picat cablul TV? De-aia ați ieșit la ora asta?
Salutare, boomerilor!
„Boomeri”?
Da, Karen, boomeri.
„Karen”?
Băieți, ascultați! Dați-ne un pic de spațiu aici! Plecăm imediat.
Da? Și dacă nu, ce faci?
Cred că n-ai auzit. Am zis: „un pic de spațiu,
ca să-mi iau fiica minoră din club!”
- Tată! - Mie-mi pare de vârsta potrivită.
Calmați-vă, da? Să mergem!
S-a terminat.
Nu te grăbi așa!
Nu-l atinge!
- La naiba! - N-am aer!
S-au precipitat lucrurile. Nu e prea grav, nu?
Și nu suntem „boomeri”, da? Generația X.
Suntem la hotarul dintre generații.
Hai! Să plecăm de aici!
Bine. Cum ai intrat?
- Acte false? - Nu.
Deci primesc copii de 14 ani în club?
Da, am acte false. Dar le folosesc doar ca să dansez.
Cine te-a chemat, Pufuleț?
Îl cheamă James. Nu-l placi fiindcă e alb.
- Ce? - Ce? Maică-ta e albă.
Și nu vorbim despre James acum.
- Tu ești problema. - Da.
Te deranjează că nu trăiesc ca tine.
- Ce? - Te rog!
Cum m-ați găsit?
Alo!
„Mamă e oribilă”, scris aiurea.
Nu e o parolă de netrecut.
Mi-ai accesat laptopul și mi-ai citit mesajele?
Sunt mesajele noastre.
- Nu e telefonul tău, e al nostru. - Exact.
Când ajungem, vei fi pedepsită în casa noastră.
De asta vreau diploma de liceu.
Ce?
Ca să merg la facultate cât mai departe.
Surpriză, noi nu-ți plătim așa ceva!
Nu vorbim despre faza aia?
I-ați bătut de i-a luat dracu’, iar unul era chiar drăguț.
Vezi ce spui!
Ce spun? Vreți să deschidem subiectul?
Cum de știți să vă bateți?
Am făcut câteva cursuri de tae kwon do.
Câteva cursuri?
La Peace Corps în Japonia?
- N-am menționat Japonia. - Tae kwon do e de origine coreeană.
Și poți învăța multe în câteva ore.
Și vă așteptați să vă cred? Sunteți foarte falși acum.
- Falși? - Noi? Bine, dră „Buletin Fals”.
Nici nu pot acum…
„Nici nu poți acum”?
Ești pedepsită. Să vedem dacă „nici nu poți” să pricepi!
Da. E ilogic ce a zis adineauri,
dar te mai pui cu ea? Ai văzut ce le-a făcut ălora.
Nu vă suport!
- A fost nebunie, nu? - Nebunie totală.
Dar negativă, adică n-ar fi trebuit?
Sau pozitivă,
adică de mult n-am mai simțit asta?
- A fost rău. - Rău.
- Da. - Bine. Întrebam și eu.
Ce te frământă, Em?
Știi că iubesc viața asta.
- Da? - Dar?
Nu știu. E ca și cum…
S-a declanșat ceva în seara asta.
După foarte multă vreme, m-am simțit… necesară.
Ești necesară în alt fel.
Tembelule, le-ai zis tu alor noștri unde sunt?
Nu-mi pasă de viața ta.
- Eu măcar am una. - Ai avut.
O să am eu prietenă la bal până ieși tu din casă.
N-ai poftă de o excursie în America de Sud?
- Să participi la o lovitură de stat? - Nu.
Să asistăm din nou la o lovitură clasică de stat…
Nu vreau nicio lovitură de stat. Nu ne-am retras degeaba, da?
- Ne protejăm copiii. - Ai dreptate.
Parolele erau lipite de calculator.
- Erau ascunse. - Nu suficient de bine.
O să-ți vină și ție rândul.
Să încerce! Am acces cu dublă autentificare peste tot.
Doamne, ce tocilar!
Pe care nu-l pot spiona părinții.
Știi ce? Vreau să simt din nou că trăiesc.
- Să simt fiorul. - Iubito!
Să fiu din nou „nenorocita aia”, da?
Iubito!
Știu ce vrei.
- Chestii reprimate. - Da.
Da. Știu ce vrem… amândoi.
Doamne! E prea de tot.
Scârbos!
Dă-i! Hai!
Hai! Încă una!
Încă o dată!
- E mai bine? - Da.
Puțin.
Trebuie să fac un duș, garantat.
Vii?
Sunt murdar.
- Au ajuns cu bine la școală? - Da.
- Aștepți pe cineva? - Nu.
Chuck?
Ce faci, iubire? Nostalgia…
Matt, ce mai faci?
Sunt bine.
Cum ne-ai găsit?
Da.
„Boomerii distrug totul în cale.”
Dar nu suntem boomeri.
E Chuck?
- Da. Îți vine să crezi? - Em!
Arăți minunat. Amândoi arătați bine.
Intră!
- Nu avem timp. - Stai un pic! Ce?
Dacă v-am găsit eu, inamicii sunt aproape.
Chuck, serios? Au trecut 15 ani.
N-avem dușmani. Vând puzzle-uri personalizate pe Etsy.
- Jucăm Wordle. - De ce am fi căutați?
Cheia ICS.
S-a pierdut în accidentul aviatic.
Am răscolit tot pe acolo, dar nu era.
Am găsit cutia, niște teroriști belaruși morți, dar nu și discul.
- E nebunie curată. - Îl mai știi pe Andrews, de la MI6?
- Desigur. - Da, un alb cam obosit.
Da. Ce-i cu el?
Era avionul lui, deci el v-a vândut belarușilor.
Așa se pare.
Serios? Baron?
Am surse sigure.
Lucrează cu Gor acum și vor veni după voi, după cheie.
- Dar nu e la noi. - Exact. Nu avem așa ceva.
Nu contează.
Când află CIA că trăiți, vă vor aresta.
Trebuie să vă luăm de aici pe…
Chuck!
Hai!
- Repede! - Avansați!
Drace! Dacă ne-au găsit, știi ce urmează, nu?
- Copiii! - Da.
- Acum! - Hai!
Jos!
- Apropiați-vă! - Garajul!
Acum!
Dă-i drumul!
Chuck! Ce coșmar!
Trebuie să dovedim cumva că n-avem cheia.
- Am ceva să-ți spun. - Ce?
- Promiți să rămâi calmă? - Nu.
- Cheia e la mine. - Ce?
Ca să nu ajungă la cine nu trebuie.
Fă stânga!
Da.
Ce ai cu mobila de grădină, de nu ratezi una?
A trecut ceva vreme…
Fostul tău prieten ne vrea morți. Ești bulversată?
Am fost la o singură întâlnire. Vorbea doar despre Manchester United.
Deci recunoști, a fost o întâlnire. Fă stânga!
Ce te-a apucat?
Era o poliță de asigurare, în caz că eram demascați.
Ei bine, am fost.
- Unde e? - În Anglia.
- Bine. - La Foxhound.
- În casa maică-mii? - E păzită mereu.
Fiindcă vor mulți s-o ucidă.
Nu ne putem ascunde iar, avem copii.
- Ne apără CIA-ul. - Fără cheie, nu.
Cerem imunitate în schimbul ei, iar Agenția ne protejează. E simplu.
Serios, e simplu? Ai furat arma unor teroriști cibernetici,
ai ascuns-o în casa mamei, cu care am rupt relațiile, și ai mințit 15 ani.
Când o spui așa, sună nasol. La dreapta!
- Încarcă arma. - Stai!
I s-a blocat arma.
Salutare!
Bine. Nu prea cred că o să-mi placă.
Sigur nu e bun.
Glumiți, nu?
- Hai! - Scăpăm de dubiță.
Sunt pregătit deja.
Shane al meu are un Prius gri.
- Ieșirea dinspre nord. - Bine.
Copii, plecăm acum.
- Ce? - Și tu. Hai!
Ce-i asta?
N-ai mâncat nimic.
Bagă sendvișul în buzunar și hai!
- Mănâncă, fiule! - Sunteți șocați?
Noi? Tu ești șocată.
- Ce-i cu mașina noastră? - Valeții ăștia…
- Unde plecăm? - În excursie.
Nu întrebi, vii și gata!
PLECĂRI INTERNAȚIONALE
Mergem în Anglia?
Da, în vesela Anglie.
Și școala? Fotbalul? Suntem în play-off.
Școala și fotbalul sunt…
Cred că le-au întrerupt.
Poftim?
Să fim realiști, sezonul nostru de vis s-a încheiat.
Da. Îmi pare rău, scumpo.
Mamă, de ce mergem în Anglia?
Bună întrebare. Da.
Mergem în vizită la bunica.
- Ce? - Avem bunică?
Da. Drăguță surpriză, nu?
Știu că e greu de înțeles. Îmi pare foarte rău.
Nu voiam ca mama să facă parte din viața voastră, da?
Nu era nici în a mea.
Ne-ai zis că a murit.
- N-am spus asta. - Ba fix asta ai zis.
Poți fi mort și în alte feluri.
Așa mi se părea uneori.
Era rece și distantă
și m-a trimis rapid la internat, deci…
Sună bine.
E clar că am greșit. Vrem s-o cunoașteți cât mai puteți.
Da.
- E pe moarte? - Nu.
De fapt, da. Tuturor ne vine vremea. Poate murim în avionul ăsta.
- Ce? - Matt!
Prost ales exemplul, dar nu e pe moarte.
Așadar, e posibil să părem stresați
din cauza relației ei cu noi.
A relației ei cu mine. Are logică ce zic?
- Da. - Da.
- Bine. - Are?
Nu, evident că nu.
M-ați pedepsit după minciuna cu clubul, iar tu minți că ai o mamă? E ilogic!
Domnișoară, tonul și volumul!
Bine, ai dreptate. Știi ce? Îți datorez o explicație.
Dar nu pot să ți-o ofer aici și acum, da?
- Mamă! - Da.
Nu mi-e bine.
- Ce ai, scumpule? - Cred că am rău de înălțime.
Dar nu am decolat încă.
Următorul!
Să trecem de control, da? Hai!
Doamnelor și domnilor, semnul de centură e aprins…
- Auzi? - Da.
- M-am uitat, nu ne-a urmărit nimeni. - Bine.
Ce e?
A venit vremea să le spunem?
E fix vremea când nu le spunem.
Em, am păstrat secretul 15 ani. Două zile în plus nu strică.
Da, ai dreptate. Minciuna asta îi ține în siguranță.
Da. Părinții buni mint tot timpul. „Ce recital minunat!”
Întocmai. „Nu mergem la Disneyland luna asta, e închis.”
E tare asta!
„Părinții tăi nu au tatuaje.”
„Dacă fumezi iarbă, faci diaree.”
„Algebra e folosită zilnic.”
„Pi e egal cu mc la puterea vrăjelii.”
Ne descurcăm de minune.
Așa crești copii buni, responsabili.
Îi minți cu nerușinare.
Mersi că m-ai liniștit.
În câteva clipe, însoțitorii de zbor vor trece…
Bună dimineața! Mă bucur că v-ați odihnit puțin.
Pernele pentru gât arată aiurea, dar sunt bune.
BUN-VENIT LA LONDRA
Pașapoartele!
Poftim!
- Bună, dragă! - Bună!
Familia Baker.
- Mulțumesc, dnă Baker. - Și eu.
Ieșirea e pe acolo.
Să mergem!
Haide!
Luăm autobuzul ăsta. Duceți-vă!
Urmează parcarea pe termen lung.
Cred că aici coborâm, nu?
De ce nu recunoașteți că e ciudat?
Sunt și ciudățenii pozitive. Îl ascultăm pe Michael Jackson.
Haide! Rămâneți împreună.
Aici Gor.
Sunt pe Heathrow, în parcarea G.
Bine. Ține-mă la curent!
Vă rog să mă scuzați!
Gata, am ajuns.
Ce ziceți?
E o parcare.
Da.
- Unde pleacă? - După mașina închiriată.
Asta e?
Da. Urcați-vă!
Da, mi-i amintesc. O familie frumoasă. Tatăl era atletic.
Fără păreri personale, dnă agent. Mulțumim.
Înțeleg de ce o cauți de 15 ani.
Nu o caut pe ea, caut cheia ICS.
Înapoi la datorie!
Nu au ieșit din vizuină degeaba.
Vor ști cum să rămână invizibili.
Da.
Copiii.
Să-i găsim!
- Da? - Da.
Vreau toate înregistrările camerelor.
Telefoane mobile, amprente.
Trebuie să apară ei cândva.
Scârbos!
Ce scârboșenie!
Ce marcă sunt țigările astea?
- Și o brichetă? - Dă-mi-o!
Suntem în Europa acum. E diferită situația.
Știi dacă mașina are Wi Fi?
Nu are. Fără internet în excursia asta.
De fapt, ia predați-i telefoanele mamei voastre!
- Ce? - Fără comunicații.
N-am chef să dau o avere pe roaming.
Poate vă iau cartele de aici.
- Glumești, nu? - Nici gând.
Deja mă doare mâna.
Haide!
Mulțumesc.
Leo!
- Detașare totală. - Și ce facem acum?
Cum adică? Vorbești cu sora ta, vă cunoașteți mai bine.
„Ce mai faci? Care-i treaba?”
„Îți place în Anglia?” E un alt continent.
Am trecut de un Costco.
Nu râde de Costco! E mult de umblat, dar merită.
Ia să punem niște…
Puțină muzică.
- Muzica asta e chiar bună. - Nu.
Cred că glumiți.
O să alimentăm.
Ne iei ceva de mâncare?
Aveți noroc. E aproape.
- Așa. - Ne dați niște bani?
Dă-mi rucsacul!
- Acum! - Da. Scuze!
Eu alimentez. Luați-vă câte o gustare și ieșiți rapid!
Poftim! Adu-mi restul!
- Și niște M&M. - Bine.
Cu ce vă servesc?
Vrem micul-dejun.
- În stil englezesc? - Sigur.
Poftim! Poftă bună!
Aveți ceva mai prietenos cu colesterolul?
Nu. Sângerete.
- Sânge? - Da.
Doamne!
Într-adevăr.
Nu. Fii atent aici!
De ce mă cheamă Jeffrey Baker?
Și de ce scrie că suntem din Alabama?
Incredibil! I-a deranjat buletinul meu fals,
iar ei au nume și pașapoarte false!
Numerar sau card?
Numerar.
Poftim!
Stai! Poți intra online cu chestia aia?
Da, dar mama și tata ne-au interzis.
Adică domnul și dna Baker?
Fă-o!
- Poftă bună! - Mulțumesc.
Stai! Dacă sunt infractori și fugim din țară?
Ce? Nici vorbă. Nu sunt infractori. Sunt în liga de pickleball.
- Asta nu înseamnă nimic. - Se uită la HGTV.
Leo!
Își fac propria pâine!
Cât timp crezi că avem?
Până ne identifică la Imigrări, cam 45 de minute.
Cam 90 de minute până caută pe camerele de afară.
Apoi, dacă se urcă în mașină, încă 30 de minute, cel mult.
Deci n-avem timp s-o salutăm pe mama.
Avem timp berechet s-o salutăm.
Bine. Două minute. Oricum rămân marcați pe viață.
Dar s-ar putea să nu fie doar Baron după noi.
Ascultă, luăm cheia,
o trimitem la CIA și trăim liniștiți.
E simplu.
În ce i-am implicat? Sunt o mamă groaznică.
Nici eu nu sunt tocmai tatăl-model.
- Apropo, ești o mamă minunată. - Nu mă simt așa.
Știi că ne vor șantaja așa la nesfârșit.
Ce se întâmplă?
- Au ieșit de pe drum. Ne apropiem. - Dă-mi localizarea!
Ne vor trebui întăriri.
Bine. O transmit acum.
Ești sigur că au venit să o vândă?
Îi cunosc prea bine.
NUMĂR PRIVAT
Da? Grozav! Mulțumesc.
Benzinărie, la cinci kilometri.
Ce ai găsit?
E un Jeffrey R. Baker, născut în Huntsville.
A murit în 1952.
- Știam eu. - Asta nu dovedește nimic.
Ascultă, nu putem decât să sperăm că nu observă nimic.
Oricum nu-mi dau atenție niciodată, deci…
Ce naiba…
La dracu’!
Vai de mine…
Ne implicăm?
Ce vrei să faci?
Cât de pesimistă ești!
- Sunați la 911! - Aici e alt număr.
- Mamă! - N-are nimic, doar pare dureros.
Copiii.
- Tată. - Să mergem!
- Ce-i asta? - Hai!
- Ai luat restul? - Nu.
- Dar M&M? - De ce v-ați bătut?
Nu contează. Să mergem, Alice!
Hai, repede!
- Urcați! - Nu. Ați văzut și voi ce-am văzut noi?
Ați văzut ce le-am făcut? Alice, e bine să contești autoritatea.
- Dar urcați naibii în mașină! - Vorbești urât? Hai!
Hai! Centurile!
Urcă!
- Cine era? De ce l-ai lovit? - De ce trăgea în noi?
- Calmați-vă! E în regulă. - Suntem complici?
E Baron.
Ei sunt.
Întoarce!
Ăla e un pistol?
Tată, ce naiba faci?
- Ai greșit banda, mamă. - Alice, știu unde sunt, da?
Ce se întâmplă? De ce voiați să-i omorâți?
- Nu omoram pe nimeni. - Dacă asta voiam, erau morți deja.
Da.
Totul va fi bine.
- Totul va fi bine? - Da.
Camion împușcat, aruncător de flăcări…
- Iar pe gagica aia ai omorât-o. - Repet, n-a murit nimeni. A leșinat doar.
Și nu era să omoare o „gagică”, ci o femeie.
Așa îi vei spune.
- Spuneți-ne cine sunteți! - Bine. Ușurel!
Bine, ascultați!
- Eu și mama voastră am fost… ARR. - Ce?
Agenți de reacție rapidă sub acoperire pentru CIA.
Am fost spioni.
- Ați fost spioni? - Da.
- Ca Jason Bourne? - Dar ne amintim chestii.
Știam eu că mințiți, dar nu-mi păreați destul de mișto pentru a fi spioni.
- Nu de-asta suntem mișto. - Exact.
- Îl bați pe tatăl lui Connor? - E vegan.
- Dar pe al lui Sydney? - Tu l-ai văzut?
- Pe toți tații de la școală? - Îi bat pe toți, dar nu simultan.
Dar nu ne mai batem, da? Ne-am retras.
Nu s-ar zice. Și ei erau spioni?
Erau teroriști sau poate mercenari.
E mai bine?
Teroriștii au o ideologie politică, mercenarii sunt soldați plătiți.
Știu că e înfricoșător. dar vă vom proteja. Asta e treaba noastră.
Vă iese până acum.
Ne ieșea mai bine dacă nu aflau unde suntem.
Nu puteți sta fără internet o oră? Ce-i atât de important?
Vă căutam pe Google identitățile.
Poftim?
Părinții voștri, iubitule. Asta suntem.
Da.
Stai! Poți accesa internetul de pe chestia aia?
- Da. - Amice…
Ce tare! Ia să văd!
Măi să fie!
Ce naiba…
- Jocurile sunt prea violente. - Ele-s problema?
Ce precizie remarcabilă!
A avut noroc, Wendy. Să nu facem mare caz.
Auzisem că e bun, dar nu mă așteptam la asta.
Mulțumesc.
Cerneală de închisoare cecenă. Volka?
Da.
Cum ai aflat de benzinărie?
Încă nu aveam dispozitivele copiilor.
Îi ascultam pe membrii Volka.
Au găsit cheia acum 15 ani. Era clar că vor încerca iar.
- Bună deducție! - Mersi că ai observat.
L-am urmărit pe puști după jocuri.
Consola a trimis localizarea.
Exact cum ai spus, copiii.
Ne-au văzut, nu mai sunt prea sigur.
Vreau imagini din satelit cu Land Rover-ul.
Ea nu poate fi departe.
„Ei”, șefule.
Ei nu pot fi departe.
Da.
Vor găsi repede camionul. N-am câștigat prea mult timp.
Mă gândeam că ar fi bine să vorbesc mai mult eu.
Ca să nu vă implicați voi, da?
Da, cred că e o idee bună.
Poți să-i spui de ce se îndreaptă asasini de top spre casa ei.
Poftim?
CONACUL FOXHOUND
Copii, trezirea!
Leo, Alice, am ajuns.
Stai! Asta e casa bunicii?
Da. Aici am crescut.
Și abia așteptam să scap.
Ești de viță nobilă cumva? Dar noi, ca familie?
Nu.
Bunica voastră avea afaceri dubioase prin 1970, deci…
Da.
- Ce? - Hai!
Introdu codul!
Așa. Mergem la buni!
Ce tare e casa bunicii!
De ce ai pleca de aici?
Doamne…
Uite de ce!
Bună!
- Tu erai! - Bună, mamă! Tot omori chestii?
Nu mă provoca, dragă! Nu mi-am pierdut ținta.
Ei sunt nepoții tăi. Nu-i împușca, da?
Sunt mult mai mari decât în poze.
În poze?
Da. Matthew mi-a trimis niște fotografii.
Da?
Bună, dragă!
Salutare! I-am trimis câteva poze prin mai multe țări,
ca să nu fim detectați.
Să-și vadă și buni copiii crescând, măcar în fotografii.
Corect? Nu le-a postat.
Deci ne îmbrățișăm?
Nu.
Britanicii nu se îmbrățișează.
- Dar poți lua pasărea moartă. - Ia-o! E înarmată.
Nu știu cu ce ocazie mă vizitați,
dar intrați!
E în regulă.
- Las-o! - Bine.
Emily, mai știi cum era acasă?
- Cum puteam să uit? - E fantastic!
Nu intrați acolo!
Nu atingeți nimic!
E ca la Fort Knox aici.
Copiii tăi își bagă mereu nasul așa, peste tot?
- Sunt curioși. - Ca porcii de trufe?
Bine. Cu ce vă pot servi?
Ginny, ești foarte amabilă, dar luăm ceva rapid și ieșim.
Poate stabilim o întâlnire în curând.
Prostii! Dacă tot sunteți aici…
E cam devreme pentru băuturi, Ginny.
Iar corectitudinea aia exagerată…
Îi era scris să fie americancă.
Tot vorbește de parcă n-aș fi aici.
Scuze! A devenit un obicei, fiindcă nu ești niciodată aici.
Pentru tine, mezcal cu portocală. Știu bine?
Nu înțeleg cum a știut asta.
Dar voi, dragilor?
Beți gin deja?
Glumește. E o glumă.
Vine monumentul de sudoare!
- Porcușor, tu… - „Porcușor”?
Mi-ai văzut energizantul cu rodie? Mă sting de sete.
Patru oameni noi.
Bună! Prieteni sau dușmani?
E doar Nigel al meu.
Bună! Doamne!
Măi să fie!
Doamne! E… Am văzut o limbă.
Măiculiță!
Mă iertați. Și să am iertare, nu mă așteptam să văd musafiri.
- Eu nu mă așteptam la asta. - Mă antrenam.
- Pentru ce? - Pentru MI6, când oi avea undă verde.
Sunt proiectul ei special, să zicem.
Marele N, ea e fiica mea.
- Nu. - Emily.
- Nu e. - Ba da, e Emily.
Em-zo!
Și soțul ei,
Matthew cel chipeș.
- Matty. Am remarcat, normal. - Și copiii lor.
Ei sunt Alice și Leo.
Ador copiii.
Așa e.
Ador inocența și curiozitatea voastră.
V-o spun verde în față, cu cel mai pur verde posibil.
- Vreți să-mi spuneți „bunicul”? - Ce? Nu.
Ba da. Bine. E complicat, nu?
Bine. Sper să nu vedeți în mine o figură paternă.
Poftim?
Ce-mi doresc de fapt, Matty și Em-zo, e să mă vedeți ca pe un prieten.
Puțin probabil.
Deci vreți gin sau nu?
Nu.
Au 14 ani și 12 ani.
- Bea apă sau suc de portocale. - Da.
Mai bine trecem la subiect. Avem multe de făcut. Nigel!
Le arăți casa copiilor?
Nepoților?
Un tur? Sigur că da. Bunicul are treabă, Porcușor.
Bine. Vă plac cumva chestiile incredibile?
Am un birou tare. Mergem?
- Da. - Hai!
Unde e?
Poftim, domnule!
„Nu accentul e problema, ci caracterul.”
Matt, ești atât de previzibil…
Cred că s-a plictisit rău de el. Mulțumesc.
- Ce e? - E cheia.
Auzim din diverse surse că asta e miza aici.
Și mașina?
Satelitul a detectat-o aici.
- Dar apoi s-a înnorat. - Minunat!
Sunt pe aici, pe o rază de opt kilometri.
O veche fabrică de muniție, o fermă de cai.
- Aici e un hipodrom. - Și aici?
Nu știu.
Terenul e în proprietatea unui ONG de pe Insula Man, Foxhunter Ltd.
Foxhunter?
De unde știu numele?
Ginny Curtis.
E o adevărată legendă de la MI6.
Ascultă, Ginny!
Când eu și Emily ne-am ascuns,
am luat ceva de valoare.
Dacă n-ai un avantaj, procură-ți-l. Noroc!
Știam eu că-l plac.
Și încă nu știi totul.
După cum vedeți, nu e nimic mișto aici.
Ăsta e biroul tău?
- Ce faci? - Ce nu fac?
- Asta ar trebui să mă întrebi. - Ce muncești, mai exact?
Ce slujbă ai?
Aici am echipamentul, dacă vrei să-i spui așa.
Sunt expert în toate. Am pumnale sai, nunchak-uri.
Am baston. Spatele meu!
Avem steluțe ninja, la care mă pricep.
Ăla e zidul. A atins multe chestii.
- Să văd. - Ai grijă, sunt ascuțite!
Încearcă, deși n-o să-ți iasă. Atenție cu steaua mea!
Perfect… Da.
Încă n-am reușit să fac asta. E ceva.
Doamne! Încerci și tu?
Mă duc să caut toaleta.
Sigur. Ce să facă o stea cu o altă stea?
Deja ești o stea.
Țigări cu ultraviolete, un ceas cu laser și o umbrelă antiglonț.
Umbrelă antiglonț?
Ca spion, trebuie să fii pregătit pentru absolut orice.
- Și dispozitivul de monitorizare? - Nu, ăsta îmi monitorizează somnul.
Bunică-ta mă ține treaz noaptea. Sforăie groaznic.
Ai și tu unul văd! Gemeni.
Fii atentă, Ginny!
Eu…
Am ascuns-o aici.
Presupun că o caută și alții.
Da.
Așadar, după atâta timp,
v-ați adus problemele la ușa mea.
Nu se rezumă totul la tine.
Fiindcă știu că tu ai fost în centrul atenției.
M-am străduit o viață să nu ajung ca tine.
Să fiu o mamă adevărată.
Iubitoare, stabilă, săritoare.
- Dominantă. - Nu! Doamne!
Prezentă! Prezentă în viața copilului meu.
- Și cum a fost? - Excelent.
Bine că s-a lămurit, fiindcă…
Mă gândeam eu.
Fiica ta te urăște.
Ai renunțat la tot pentru ea și tot te urăște.
Știi ce? Eu accept motivele pentru care mă urăște Alice, serios.
Dar tu știi de ce te urăsc eu?
„Ură” e un cuvânt cam tăios.
- Am putea găsi o… - Mă rog.
Am făcut ceva imposibil pentru tine. Mi-am pus familia mai presus de carieră.
Și tot acolo am ajuns amândouă.
Nu contează ce fel de mamă ești. Adolescentele sunt rebele.
Eu, cu mama mea. Tu, cu mine. Acum e rândul tău.
Poți doar să speri că i-ai învățat
să-și poarte singuri de grijă și să se întoarcă într-o bună zi.
De ce aș vrea să mă întorc aici?
Te-ai convins singură că te-am trimis cu rea-voință
la internat în SUA ca să-mi fie mie mai ușor.
Dar ai uitat în mod selectiv că m-ai implorat să te las.
Aș vrea să-mi petrec câteva clipe alături de nepoții mei.
Bănuiesc că n-o să-i revăd prea curând, nu-i așa?
Șefule, nu pricep. Care e legătura?
Nu știu sigur. Trei echipe să verifice zonele alea!
Eu merg la dna Curtis după ce discut cu SIS.
Așteptăm autorizația?
Da, Wendy. Nu dau buzna la ea cu riscul de a-mi compromite cariera.
Da, cred că am găsit ceva.
Îți trimit datele.
E incredibilă! Mă condamnă că abia așteptam să plec.
Da, maică-ta e o figură, dar tot mama ta rămâne.
Aici?
Vino!
E făcută exact înainte să plece la școală în America.
Îmi place cum zâmbește.
Dar acum îmi dau seama că era fericită că scăpa de mine.
Dar, în adolescență,
nu părea niciodată dornică să facă parte din viața mea.
Deși… nici eu n-am făcut parte din a ei, nu?
Mi-am dedicat viața carierei.
Nu-mi rămânea prea mult timp și pentru ea, nu?
Eu n-o… urăsc pe mama.
Știu, draga mea.
Nici ea nu cred că mă ura de fapt.
Ne-a zis că ai murit.
Ei bine, nici eu nu eram perfectă.
Ai vrea un ceai, dragă?
Boba?
Poftim?
Scuze, nu beau ceai.
Nu bei nici ceai, nici gin?
Și Emily zice că eu sunt o mamă rea?
O să îndreptăm situația. Vino!
Mișcă!
Avansați!
- Scrii cod? - Cod?
Da, programez. Ador chestiile alea.
AR, VR, relaxare, coduri QR. Toți acei „R”. Da.
Trebuie, dacă vrei să intri la MI6 în zilele noastre.
Trebuie să fii James Bond și Q la un loc.
Tu ai intra. Ai avea șanse mari.
Adică?
Părinții tăi sunt spioni. Ai asta în sânge.
Dar nu sunt ca ei.
Să încercăm ceva. Alerg spre tine.
- Ce? - Da. Vin spre tine, da?
Fă prima chestie care-ți trece prin cap. Nu-ți fac nimic.
Fac asta mereu. E antrenamentul standard.
Da? Trei, doi, unu.
Nu, te rog!
Doamne! Îmi pare atât de rău!
Nu știam că pot să fac asta.
Ai pumni mici. Eu sunt obișnuit cu cei mari.
- Mi-a trecut printre coaste. - N-am vrut.
Sunt obișnuit cu pumnii, stai calm!
Câte flotări poți să faci?
Cincisprezece?
Bun, primul la patru!
Pe aici. Haide!
Hai!
E acolo?
Ce-i asta?
Asta e a mea, asta e a ta.
„Dragă Emily, dacă citești asta
înseamnă că suntem în pericol, probabil din cauza mea.
Îmi pare rău.
Voiam doar să fiți în siguranță,
tu și îngerașul care crește acum în corpul tău.
Să nu mă părăsești niciodată, n-aș putea trăi fără tine.
Ar fi foarte trist.”
Mereu spui ce trebuie.
De ce ai ascuns-o aici?
Erai însărcinată. Eram în pericol.
Știam că, dacă vom avea nevoie de asta, vom avea și de Ginny.
Da.
Haide!
Pe aici!
Ușa de la bucătărie!
E în regulă.
Stai! Vino!
Stai! Mâinile sus!
Nu mișcați!
- Unde sunt copiii? - În living!
- Înapoi! - Tu să te dai înapoi!
Sunteți bine?
Ascultați, avem ce căutați.
Avem cheia. Da? E chiar aici.
Eliberați copiii și ne înțelegem.
Baron, arată-te!
Gașcă…
Chuck!
Scuze că v-am dezamăgit.
Speram că v-am antrenat mai bine de atât.
Copii, ce liniștiți sunteți!
Emily, Matt…
Ce-i asta?
- Mă bucur să vă văd. - Dar ai fost împușcat, te-am văzut.
Ideea mea. Trebuia să fiți motivați, ca să ne duceți la cheie.
- Deci ești cu Baron. - Nu. El e curat ca lacrima.
Ca să nu dați fuguța la vechii colegi, le-am pătat un pic reputația.
Baron caută Volka și pe Gor, nu lucrează cu ei.
Iar cei care m-au împușcat…
Salutați-i!
Au evoluat enorm capsele explozive.
Chuck!
Apropo…
Iau eu cheia.
Te rog!
Te joci cu copiii.
Dă-i drumul, Matt!
Liber!
- Ce ai pățit? - Ce-am pățit?
- Am avut de-a face cu voi. - Adică?
De ce e vina noastră?
Să vedem. Cei mai buni agenți ai mei sunt răpiți la extragere.
Sunt considerați decedați, iar cheia, pierdută.
Agenția m-a tras la răspundere și m-a pus la naftalină.
Într-un an eram pe drumuri.
Mi-am pierdut pensia, casa, căsnicia și câinele!
Din vina voastră.
Deci vrei răzbunare?
Nu. Vreau bani.
Răzbunarea e cireașa de pe tort.
- Dă-ne copiii! - Uitați cum facem.
- Ieșim de aici. - Nu scapi tu așa!
- Mă întrerupi acum? - Dă-le drumul!
Dacă nu vă băgați, mâine, la ora asta, îi primiți nevătămați.
- E în regulă. - Nu implicați autoritățile!
Situațiile cu ostatici se termină urât.
Chuck!
Ușurel. Haide!
Ți-ai revenit.
Alice, Leo! Trebuie să urmărim elicopterul.
- I-ați luat seria? - Era prea departe.
- Camerele de supraveghere. - Genial! Aici.
Vreau să văd aterizarea.
E teafăr?
- Bine. Da. - Stai puțin!
- Să văd copiii! - Bine.
Stai! Acolo. Mărește! Vezi?
Ne arată ceva.
Are inelul pe degetul mare!
- Exact. - Ce?
- Dispozitiv de fitness. - Are GPS.
Unde e calculatorul?
Am intrat în contul lui. Autentificare în doi pași? Să fim serioși!
Coordonate?
51,5076 grade nord cu 0,0994 grade vest.
Tate Modern.
Cică e închis azi pentru un eveniment formal.
Nigel, ai cumva un smoching?
Ca orice agent respectabil.
Nu parcați aici, nu vă am în fișă!
Ba da, suntem pe fișă.
Iau eu asta.
BUN-VENIT LA TATE MODERN
Era clar. Chuck nu e prost.
- Securitate maximă. - Detectoare, seară formală.
Nu se agită nimeni.
O să-i găsim, da?
- Hai să-i luăm! - Da. Haide!
Gor, nu aștept. Doar două ore? Ți-am zis să fii azi la Londra.
Apropo, patru concurenți au lăsat totul ca să participe,
deci nu-ți dorești cheia, se pare.
Nemernicul!
Vrea s-o vândă în seara asta.
Du-te imediat acolo!
Mulțumesc că v-ați mobilizat rapid. Credeți-mă,
n-o să vă pară rău. Pe aici!
- Ce zice? - Ar trebui să fie aici.
CENTRALE ELECTRICE
Daphne, cum stăm?
Totul e gata.
Doamnelor și domnilor, v-am promis spectacol. Eficiență maximă.
Priviți un pic orașul, vă rog!
Veți vedea ce vă poate oferi. Acum, Daphne!
Recepționat.
SUD-VEST 16: DECUPLATĂ
Continuă, Daphne!
Și la noi!
CENTRALA TATE: DECUPLATĂ
- Le prezintă cheia. - Deci vrea o panoramă ideală.
Pornește-le pe toate!
Aici ni-i arată.
Dacă nu-i vedem aici, sunt fie sub noi, fie deasupra.
- Stai puțin! - Ce e?
Oamenii lui Chuck. Vino!
Se închid ușile.
Și n-am doar un spectacol de lumini.
Bariera Tamisei, Daphne. La treabă!
BARIERA TAMISEI: ACCES PERMIS
Ea împiedică Atlanticul să inunde acest oraș frumos.
Și noi o putem activa și dezactiva.
Când vrem.
Deschide bariera, Daphne!
BARIERA TAMISEI, POZIȚIA UNU
Domnule, trebuie să vedeți!
Se deschid ușile.
- Ar trebui să ne lași să trecem. - Și dacă nu?
Astă-seară nu vă ofer doar un hard-disk sau niște șiruri binare.
Vă vând putere.
Și dacă asta vă doriți,
cheia vă permite orice.
Voi începe licitația la o sumă pe care o găsesc
extrem de rezonabilă.
150 de milioane.
Se oferă 200 de milioane de dolari?
Două sute… cincizeci.
- 250 de milioane? - Da.
Avem un câștigător. 250 de milioane de la dl Ivanov.
Vă spun, îl cunosc bine și am un sfat. Cine are rude în Paris
să le zică să se mute rapid!
Voi doi! Încotro?
Baron!
- Cum ne-ați găsit? - MI6, Matt. Sunteți doi fugari.
- E datoria mea. - Știi că au copiii.
Știu și că m-ai crezut agent dublu, Emily.
Ascultă, ne poți aresta mai târziu, după ce ne găsim copiii.
Nu vă arestez. Știu că n-ați venit să vindeți cheia.
Veniți!
Hai!
Mâinile sus!
Tu, nu te mișca!
- Chuck! - Păzește ușa aia!
Chuck, lasă copiii!
- Bravo! - Mersi că ai observat.
Nu te împăuna! Caută cheia!
Chuck!
Echipa doi, duceți copiii la barcă!
Haide!
Lasă-mă!
Dă-mi drumul!
Hei!
Unde mergem? Lăsați-mă!
Hai! Adu-i mai repede!
Stați jos!
- Gor vrea cheia. - Nu e la noi.
Eu nu m-aș mișca. Încă țintește perfect.
E o ambuscadă.
Ne-au luat motoarele. Merg spre est. Prindeți-i!
- Merg spre malul nordic. - Eu, pe acolo.
Faceți loc!
Hai!
- Daphne, la locul stabilit. Adu cheia! - Am plecat.
Atenție!
Chuck a deschis bariera.
Dacă iese în larg, nu-l mai prindem.
- Copiii o să-l încurce. - Ne urcăm în barcă.
Camera e goală. Nici urmă de cheie. Chuck merge spre est pe Tamisa.
Nu!
- Ce e? - Bariera e deschisă.
Sun la Poliția Apelor. Tu închide bariera!
Băieți, țineți voi asta?
Hei! Stai!
Am o barcă. Unde ești?
Em, la ora 11!
Pe malul sudic.
Coboară! Te iau eu.
N-o pot închide. Sistemul refuză accesul.
Unde naiba e cheia asta, Wendy?
- Bună, Porcușor! - Bună!
Unde vrei să mă prezint? Sunt pregătit. Sunt gata să fac orice.
Nige, stai pe loc deocamdată!
Nu. Eu…
Incredibil! Ce am putut să fac…
Arată înfricoșător!
Dar e chiar mișto.
Toată chestia a fost mișto.
Îmi pare atât de rău!
Doamne! Ești teafără? Nu ai filmat? Sigur că nu ai filmat.
Și-a pierdut cunoștința.
Doamne! Da!
Așa.
Porcușor, am cheia.
Nige, ești tatăl lor!
Nigel are cheia.
Repet, Nigel are cheia.
Spune-i să închidă imediat bariera!
Nige, închide bariera!
Am înțeles. O rezolv imediat.
Genial! Exact ce ai studiat.
Nu am ajuns la capitolul ăsta. Rahat! Scuze, ne-am dat cap în cap!
Bine, deci…
Fii un bun agent!
Da. Tasta „delete”.
Degeaba. „Control”. Asta e. „Control” și „Z”.
Din nou, nimic. O clipă!
Scuze! Bună! Poți să te trezești și să mă ajuți cu asta?
Nu poți. Sigur că nu.
Mamă!
Nu stați degeaba!
Doamne!
Vă puteți ajuta reciproc? Da?
Hei!
Vino încoace!
Dă-te de pe mine! Lasă-mă!
Veste de salvare!
Spune-i lui Nigel să închidă bariera acum!
Nigel, închide bariera!
Siri, poți să-mi spui cum…
Nu, Nigel, fă-o acum!
Da, Porcușor. Scuză-mă!
Să le luăm pe rând.
Încerc!
Te rog!
Ce?
E minunat.
Pe toți sfinții, asta e!
Bine.
Sper să nu inund Londra.
BARIERA TAMISEI SE ÎNCHIDE
Am reușit?
Să mergem!
Hai!
- Ai încredere în mine? - Da.
Mamă!
Nu e nevoie. Sar singur.
Leo!
Da.
Ești bine?
- Am venit să te salvez. - Ce?
Matt!
Pe el! Așa e, Chuck, situațiile cu ostatici se termină urât.
ÎNCHISĂ
Am făcut-o.
Am reușit! Am făcut-o!
M-ai văzut? Și nu e nimeni aici să sărbătorească.
Dar nu contează.
Așa se lucrează în antrenamentele de la MI6!
Ce fericită sunt!
Ai făcut ceva incredibil azi.
- Serios? - Da!
Extinctorul, faza cu inelul…
Ai fost isteț.
Și eu credeam că vei fi speriat.
Credeai că o să mă sperii?
Nu. Nici prin gând nu-mi trecea.
De fapt, când ne întoarcem, jucăm jocuri toată ziua.
- Nu ieși din casă. - Îi pot spune lui Connor, nu?
Nu-i zici nimic lui Connor. Le spunem că ați avut mononucleoză.
Doamne! Îmi pare rău că te strâng atât de tare.
Mă bucur că ești în siguranță.
E în regulă. Îmi place.
- Bine că s-a rezolvat. - Nu?
Doamne, ce mai îmbrățișare!
E clar că ai stat prea mult în America.
Vino!
Să știi că eu am închis bariera. Deci…
Bravo, omule!
Promite-mi că nu mai facem asta niciodată, da?
Îți promit că nu mai facem asta.
Exact. Niciodată.
Cred că ne întoarcem la fix pentru meci.
Bine. Dacă înscrie, câștigăm.
Taci! Mai rău ne faci.
Scuze, dle antrenor! Eu nu pot să mă uit.
Respir adânc…
- Ca un dragon! - Exact.
Nicio grijă, dragă! Femeile din familie nu trag pe lângă niciodată.
E neînfricată, ca bunică-sa.
Da!
- Nu, tot britanică sunt. - Fata mea a făcut asta!
Da!
Am reușit!
Da!
Înapoi, Mustață! Nu te apropia!
Așa.
Ne bucurăm că ați venit. Când ziceați că plecați acasă?
Cine a zis că plecăm acasă?
- Mamă! - Da, scumpo.
Pot să merg la Annalise să învăț?
Nu e nevoie să minți. Dacă vrei să sărbătorești cu prietenii, du-te!
Chiar vreau să învăț. Eu și Leo am lipsit mult.
Da, desigur.
Și, dacă ești liberă luni, poate ne uităm la un film, dacă vrei.
Sigur. Dacă asta vrei, sunt disponibilă.
Bine. Super!
- Sunteți gata? - Da.
- Distracție plăcută! - Pa!
- Poți să plângi, a plecat. - Nu plâng.
Ba da, dragă.
Și e minunat.
Am deschis un dosar pentru această Annalise.
- Bine. - Dacă așa o cheamă.
- Nu. Nu procedăm așa aici. - Exact. Zice bine.
Dacă vreți un filaj secret pentru ea și pentru Mustăcios…
- Îmi protejez nepoata. - Nu e nepoata ta.
- Da? - Bine.
Avem încredere în ea. Nu-i cercetăm amicii.
De ce nu luați și voi o pauză?
- Serios? - Da.
Am eu grijă de Leo.
Un mic curs despre rigurozitatea pregătirilor SIS.
- Biroul de IT. - Păi…
Ieșiți undeva azi!
Mersi.
N-am mai fost departe de ei de o veșnicie.
Știi ce înseamnă asta.
- Somn. - Somn. Exact.
- Abia aștept! - Fata noastră a fost fantastică.
- Păi… - O mare victorie.
O mare victorie.
- Sunt mândră de tine. - Haide…
Ferească Dumnezeu!
Baron, ce naiba?
Nu pot să salut o veche prietenă?
- Nu! - Nu!
- Ai grijă de ea, Matt? - Categoric. 15 ani de căsnicie.
- N-am întrebat asta. - Doi copii, Baron.
- Doi copii, amice. - Ești fericită, Emily?
- Da. Ne e bine, da? - Haide, omule!
Glumeam, oricum. Nu știi de glumă?
- Bine. - Bine.
Sunt la muncă.
Nu ne apucăm iar de asta. A fost o situație unică.
- Am ceva serios. - Mersi, dar mergea și un e-mail.
N-am găsit trupul lui Chuck.
Am nevoie de voi.
De Matt, mai puțin. Mai mult de tine, Emily.
Ca să recrutez un membru al familiei tale.
Mama ar fi încântată să discute cu tine despre…
Nu e maică-ta.
E tatăl tău.
Tatăl tău?
Da. Nu ți-am zis de el?
Subtitrarea: Gabi Nițu