‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫דבר אינו קיים לנצח.‬
‫כוכבים‬‫…‬
‫עצים…‬
‫בעלי חיים…‬
‫אנשים.‬
‫אפילו האלים.‬
‫הכול כלה לבסוף.‬
‫הזאב יבוא.‬
‫והעולם יישרף.‬
‫הזאב יטרוף את הירח.‬
‫הוא יטרוף את השמש.‬
‫הוא יטרוף הכול, כל מה שאי פעם היה קיים.‬
‫אבל אל לך לפחד.‬
‫כל מה שמתחיל חייב להסתיים.‬
‫אז הזאב הציל את רומולוס ורמוס?‬
‫נכון מאוד, ארמיניוס.‬
‫אבל אבי תמיד אמר שהזאב יהרוס את העולם.‬
‫אביך טעה.‬
‫זאב אינו יכול להשמיד את העולם.‬
‫רק הצבא הרומאי יכול.‬
‫מארס האדיר,‬
‫בבקשה, תן לי את ברכתך.‬
‫תן לי את הכוח לבצע את חובתי.‬
‫לא תזדקק לאלים במשימה הזאת.‬
‫אנשיי ואני נתלווה אליך.‬
‫יש לי אנשים משלי.‬ ‫-ולי יש פקודות מווארוס.‬
‫אל לנו לחזור‬ ‫אלא עם ראשו של פולקווין משופד על חנית.‬
‫נמצא את הממזר הארור.‬
‫הברברים האלה!‬
‫הם ימכרו את אימא שלהם כדי להציל את עצמם.‬
‫אה, שכחתי לגמרי…‬
‫אתה אחד מהם, נכון?‬
‫איך ההרגשה לחזור ליער הקפוא והמטונף שלך?‬
‫כמה התגעגעת לחור הזה?‬
‫חזור לטור, הקנטוריון מטלוס.‬
‫עלינו לקבור אותם.‬
‫הרומאים עזבו. אתה בשליטה עכשיו.‬
‫הם יישארו במקומם.‬
‫אלה אידה ווויבורג.‬
‫זאת המשפחה של בכיר הלוחמים שלך.‬
‫החוצה!‬
‫מי את חושבת שאת?‬
‫החוצה! כולכם!‬
‫צאו! עופו מפה!‬
‫לא שמעת אותי? החוצה!‬
‫אילולא התערבת,‬ ‫גופתו של ארמיניוס הייתה מוטלת כעת בכיכר.‬
‫בפעם הבאה שאראה את הבוגד הזה…‬
‫בפעם הבאה אערוף את ראשו בעצמי.‬
‫אולי נמצא כמה לנו בעלי ברית…‬
‫ונבקש נקמה?‬
‫הברוקטרים תמיד שנאו את הרומאים.‬
‫בייחוד אחרי שהם ערפו את ראשו של דודי…‬
‫הרייק הקודם של הברוקטרים.‬
‫יורשו של דודי…‬
‫הוא דודנה של אימי.‬
‫זה מסובך.‬
‫אבי כרוסקי ואימי ברוקטרית.‬
‫אני תמיד מרגיש שאני מהלך בין שני עולמות.‬
‫כשאנחנו במלחמה איתם, וזה קורה דרך קבע,‬
‫אני תקוע באמצע ותוהה, "מי הרייק שלי?‬
‫במי עליי להילחם?"‬
‫זה מבלבל לפעמים.‬ ‫-שקט.‬
‫אני מבין שאתה לא רוצה לשמוע…‬ ‫-שקט.‬
‫יש פה מישהו.‬
‫אל תתקרבו.‬
‫עצור. אל תתקרב.‬
‫לא אשאיר אותם תלויים פה.‬
‫תורידו אותם.‬
‫תורידו אותם, לעזאזל!‬
‫שמעתם אותי?‬
‫עזרו לה!‬
‫תני לי לעשות את זה.‬
‫תן להם לעשות את זה.‬
‫רומאים!‬
‫זה יחרוץ את גורלו למוות.‬
‫עצור.‬
‫אתה עדיין חושב שאתה בצד הנכון?‬
‫תשאל אותם! תשאל אותם אם הם מסכימים!‬ ‫-תוזנלדה.‬
‫לא! שיענה.‬
‫שקט!‬ ‫-עזוב אותה!‬
‫מי הורה על כך?‬
‫הוא שואל מי אחראי.‬
‫אני.‬
‫אני הוריתי על כך.‬
‫אני עשיתי זאת.‬
‫אמור לי, ארמיניוס,‬
‫כלום איננו רשאים‬ ‫להעניק למתינו קבורה הולמת?‬
‫הזהרתי אותם לא להמרות את פיו של וארוס,‬ ‫אבל הם כבר…‬
‫הורידו אותם וקברו אותם.‬
‫דומינוס,‬
‫המושל וארוס ציווה עלינו בפירוש…‬
‫לא להוריד את הצלבים.‬
‫זגסטס.‬
‫אתה תעזור.‬
‫קדימה.‬
‫לעבודה.‬
‫ירשת את העיניים של אימך.‬
‫ואתה זה שגנב את העיט הרומאי?‬
‫אנחנו להוטים לשמוע את הסיפור!‬
‫תוכלו להישאר כאן הלילה.‬
‫אני יודעת שאת שונאת אותי.‬
‫ואת חושבת שאבא שלך בוגד.‬
‫אבל בלעדיו, כולנו היינו תלויים בחוץ.‬
‫כשנאלצתי להתחתן עם אביך, שנאתי אותו.‬
‫וזה היה דבר טוב.‬
‫אנחנו נשים, תוזנלדה.‬
‫כשאישה אוהבת, היא מוותרת על הכול…‬
‫ומתאכזבת.‬
‫רק כשהיא שונאת…‬
‫היא לומדת להשיג את מה שהיא באמת רוצה.‬
‫ואת יודעת מה אני רוצה?‬
‫את נבונה.‬
‫את יכולה להעמיד שושלת.‬
‫יכול להיות לך שבט שיסור למרותך,‬
‫ובעל שתוכלי…‬
‫לשלוט בו.‬
‫למה את כרוכה אחרי הלוחם העלוב הזה‬
‫שגורלו נחרץ?‬
‫תודה.‬
‫איפה פולקווין?‬
‫אם אתה יודע, תגיד לי.‬
‫אני לא יודע.‬
‫ארמיניוס…‬
‫הוא סבל מספיק.‬
‫אני מתחנן בפניך…‬
‫חוס עליו.‬
‫אני צריך את הראש שלו,‬
‫אחרת כולכם תמותו. כל הכפר.‬
‫כך נהגת תמיד.‬
‫פעלת למען טובת השבט שלך.‬
‫כן.‬
‫ובכן?‬
‫תסתכל עליי.‬
‫העיט שלהם היה בידנו.‬
‫ולגיונרים הקיפו אותנו מכל עבר.‬
‫מול כל אחד מאיתנו‬ ‫ניצב חייל רומאי שכיוון לעברנו חנית.‬
‫בכלל לא היית שם, ברולף.‬
‫מובן שהייתי שם.‬
‫הייתי שם בליבי.‬
‫כולנו היינו.‬
‫אפילו המתים היו שם. והאלים.‬
‫והלוחמת הצעירה?‬
‫תוזנלדה?‬
‫תוזנלדה.‬ ‫שמעתי שהרעיון לגנוב את העיט היה שלה.‬
‫תוזנלדה היא לוחמת אמיתית.‬
‫כן.‬
‫תוזנלדה בורכה במתת.‬
‫יש לה קשר עם האלים.‬
‫תוזלנדה היא חוזה?‬
‫כן.‬
‫אני מכיר את תוזנלדה מאז שהייתה קטנה.‬
‫הרומאים הרחיקו לכת הפעם.‬
‫לא מספיק להם לקבוע איך נחיה.‬
‫הם רוצים גם לקבוע איך נמות.‬
‫תוכלו להישאר כאן כמה זמן שתרצו.‬
‫הם תלו אותם.‬
‫אנחנו נילחם.‬ ‫-צלבו אותם.‬
‫אתה איתנו?‬
‫עוד ועוד מיסים, עוד ועוד מנחות.‬
‫אז בואו נפצח גולגולות רומיות!‬
‫כן!‬
‫-כן!‬
‫איש לא רוצה אותך פה.‬
‫תסתלק.‬
‫הם נשרפים!‬ ‫-אנסגאר!‬
‫הם נשרפים!‬
‫אתה ממיט עלינו חרפה. אנסגאר!‬ ‫-הם נשרפים!‬
‫הם נשרפים!‬
‫תפסיק!‬ ‫-הם נשרפים!‬
‫הם נשרפים!‬
‫הזאב מגיע.‬
‫אתה ברוקטרי?‬ ‫-כן.‬
‫פולקווין איתנו.‬
‫פולקווין? אתה בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫בכפר.‬ ‫-קח אותנו לשם!‬
‫עלו על הסוסים!‬
‫לאן את הולכת?‬
‫את עדיין הבת שלי!‬
‫למה את עושה לי את זה?‬
‫בסופו של דבר תתעשתי.‬
‫את תינשאי להדגן.‬
‫אני מקווה שחמשת הסוסים ישמחו אותך.‬
‫הדלת. אייגיל.‬
‫אלוהים.‬
‫צאו מאחור!‬
‫תברחו!‬
‫מהר!‬
‫ברולף!‬
‫פולקווין, בוא כבר! חייבים לצאת!‬
‫קדימה!‬
‫ברולף, בוא!‬ ‫-אני לא יכול!‬
‫אני חייב להיפרד מהמשפחה שלי.‬
‫בוא.‬
‫בגדת בהם.‬
‫רומא נתנה לי מחיר טוב.‬
‫הם היו האורחים שלנו.‬
‫ולתוזנלדה יש קשר מיוחד עם האלים.‬
‫אם אתה חושב שתהיה רייק טוב ממני…‬
‫תגיד לי עכשיו.‬
‫לא היית מניח לחיה לסבול ככה.‬
‫אם אתה אוהב את אנסגאר, גאל אותו מייסוריו.‬
‫אז אני אעשה את זה.‬
‫לאן הם הלכו?‬
‫אנסגאר!‬
‫אנסגאר.‬
‫אנסגאר!‬
‫שחרר אותי.‬
‫אבא!‬
‫אבא, שחרר אותי!‬
‫שחרר אותי! בבקשה!‬
‫שחרר אותי עכשיו!‬
‫אתה אוהב לשחק "הזאב מגיע", נכון?‬
‫אז עצום עיניים.‬
‫המשחק עומד להתחיל.‬
‫הזאב מגיע.‬
‫-עוד לא, לוחם קטן.‬
‫עוד לא.‬
‫עכשיו.‬
‫הזאב מגיע.‬
‫אנסגאר!‬
‫המשחק נגמר.‬
‫הוא כבר מת.‬
‫עשיתי את מה שממילא כבר נעשה.‬
‫אני מקללת אותך!‬
‫איפה הכלה שלי?‬
‫תוזנלדה!‬
‫את חייבת למהר. פולקווין מחכה לך.‬
‫את לא יכולה לקחת אותו איתך. תני לי אותו.‬
‫בוא הנה.‬
‫בוא אליי.‬
‫בוא אליי, בוא.‬
‫אתה בן טיפוחיהם המתוק של האלים.‬
‫אני אטפל בך היטב.‬
‫איפה אמצא את פולקווין?‬
‫פולקווין…‬
‫כף רגלו של בן תמותה‬ ‫מעולם לא דרכה בארץ האפלה.‬
‫אולי הוא צודק.‬
‫זוהי ארצם של האל-מתים.‬
‫זה מה שאנחנו עכשיו.‬
‫אלי השאול…‬
‫הם ירדפו אותנו.‬
‫אני מחרבן על אלי השאול.‬
‫לפחות אף אחד לא יעקוב אחרינו.‬
‫אף אחד שפוי בדעתו, לכל הפחות.‬
‫איפה לוקו?‬
‫במקום שאליו הוא שייך.‬
‫בבית.‬
‫נראה שאתה חייב לי כלה.‬
‫אני לא חייב לך כלום.‬
‫איפה היא עכשיו?‬ ‫-אתה לא מקשיב לי, ידידי.‬
‫היא איננה.‬
‫בבקשה, רייק הדגן, תבין אותנו.‬
‫נשמח לתת לך אותה…‬
‫אבל אנחנו לא יכולים.‬
‫כולם ישמעו מה המילה שלך שווה, זגסטס. כולם.‬
‫כלה או חמישה סוסים.‬
‫רכבתי עד לכאן. לא אעזוב בידיים ריקות.‬
‫אין לך ברירה. אני לא נותן לך כלום.‬
‫אני אחזור‬
‫ואקח את מה ששייך לי.‬
‫הפרת את פקודותיו של וארוס.‬
‫אני לא חייב לך הסברים, קנטוריון.‬
‫האוכל הזה מזכיר לי את פאנוניה.‬
‫היית בפאנוניה?‬
‫הלגיון ה-15, בפיקודו של טיבריוס.‬
‫הייתי מפקד כוחות העזר הגרמאניים.‬
‫בקרב סירמיום?‬
‫לא יכולנו להתקדם או לסגת.‬
‫היינו לכודים בין ההר והביצה הארורה.‬
‫אבל אז חיל הפרשים שלך בא והציל אותנו.‬
‫חזק יותר מהרקולס, אחי!‬
‫אולי בכל זאת יש בך תועלת.‬
‫זו המזכרת שלי מהחרבות של הפאנונים.‬
‫נאלצו לסחוב אותי לשירותים במשך חודשיים.‬
‫אם הכרת את האנשים האלה…‬
‫נהגת בצדק כשקברת אותם.‬
‫דומינוס, תפסנו ברברי.‬
‫עזוב אותו.‬
‫קום.‬
‫מה שמך?‬
‫לוקו מחצרו של דאריד.‬
‫זה בסדר.‬
‫הכרתי את אבא שלך.‬
‫אתה יודע מי אני?‬
‫בוא. שב ליד המדורה שלנו.‬
‫אלים, נקמו את מות משפחתי.‬
‫אתם חזקים יותר משלוש נשות היער.‬
‫הראו לי את כוחכם.‬
‫וארוס וכל מי שרוכב תחת דגלו‬
‫ישפוך את דמו על אדמתנו.‬
‫המעיים שלהם ידשנו את הגינות שלנו‬
‫והגולגולות שלהם יקשטו את העצים שלנו.‬
‫בתמורה אקריב את הדבר היקר מכול.‬
‫בני בכורי.‬
‫עכשיו תגיד לי איפה פולקווין.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אתה יודע.‬
‫אחרת למה אתה כאן לבד,‬ ‫הרחק מארצם של הכרוסקים?‬
‫אני לא יכול.‬
‫אם לא תספר לי…‬
‫הם יכו אותך למוות.‬
‫אני רק רוצה לעזור לך.‬
‫הם… הם בארצם של המתים.‬
‫אף אחד לא אמור ללכת לשם.‬
‫זה מקומם של המתים.‬
‫הארץ האפלה?‬
‫פולקווין מסתתר בארץ האפלה?‬
‫אני רק רוצה ללכת הביתה, בבקשה.‬ ‫אני רק רוצה ללכת הביתה.‬
‫מהו המקום הזה…‬
‫"הארץ האפלה"?‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫תוכל להוביל אותנו לשם?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫כמאמר יוליוס קיסר…‬
‫"אני אוהב בגידה, אבל שונא בוגדים".‬
‫עלו על הסוסים, מהר!‬
‫אנחנו יוצאים לדרך.‬
‫אתה יודע מה אעשה כשנחזור הביתה?‬
‫תתרחץ?‬
‫אתחתן עם אחותך.‬
‫בחלומות שלך, ידידי.‬
‫כן, שם אני רואה אותה.‬
‫היא תלד לי הרבה ילדים. המון, חבורה שלמה.‬
‫אתה תהיה דוד.‬
‫דוד אייגיל.‬
‫אתה רציני?‬
‫והם יתגאו באבא שלהם.‬
‫כי הוא נלחם למען החופש שלהם…‬
‫האנו!‬ ‫-רומאים!‬
‫סיים את זה.‬