ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ніщо не живе вічно.
Зорі…
дерева…
звірі…
люди.
Навіть боги.
Усе колись гине.
Прийде вовк.
І світ запалає.
Вовк проковтне місяць.
Він проковтне сонце.
Проковтне все на світі. Усе, що будь-коли існувало.
Але не варто цього боятися.
Усе має свій початок і свій кінець.
Отже, Ромула й Рема врятувала вовчиця?
Саме так, Армінію.
А мій батько завжди казав, що вовк знищить цей світ.
Твій батько нічого не тямить.
Вовк не може знищити світ.
Може тільки римська армія.
Могутній Марсе,
прошу твого благословення.
Дай мені сили виконати свій обов'язок.
Для цього завдання боги тобі не потрібні.
Я і мої люди супроводжуватимемо тебе.
-У мене є свої люди. -А в мене є наказ від Вара.
Ми повернемося лиш тоді, коли насадимо на палю Фолквінову голову.
Ми знайдемо цих брудних виродків.
Ці варвари
матір рідну продадуть за свою шкуру.
О, я вже й геть забув…
ти ж один з них, так?
І як воно, повернутися до свого гидкого морозяного лісу?
Дуже скучив за цією гноївнею?
Повернутися в стрій, центуріоне Метелле.
Ми маємо поховати їх.
Римляни пішли. Слово за тобою.
Не чіпати.
Там Іда і Віборґ.
Це ж родина твого першого мечника.
Забирайся.
За кого ти себе маєш?
Ви всі, геть!
Усі геть! Забирайтеся!
Чуєте мене? Геть звідси!
Якби не ти, Арміній лежав би мертвий посеред майдану.
Наступного разу, коли побачу щура…
Наступного разу я сам відрубаю йому голову.
Чому б нам не знайти союзників?
І не помститися?
Бруктери завжди ненавиділи римлян.
Адже вони відрубали голову моєму дядьку…
старому вождеві бруктерів.
Дядьків наступник…
двоюрідний брат моєї матері.
Усе складно.
Мій батько - з херусків, а мати - з бруктерів.
Я почуваюсь так, ніби блукаю між двох світів.
Коли ми з ними воюємо, тобто завжди,
я стою поміж ними й думаю: хто мій вождь?
Чию голову мені трощити?
-Іноді незрозуміло. -Цить.
-Розумію, що тобі нецікаво слухати… -Тихо.
Тут хтось є.
Не підходьте.
Назад. Не підходьте.
Я не залишу їх тут висіти.
Зніміть їх.
Зніміть їх, чорт забирай!
Ви чуєте мене?
Допоможіть їй!
Дай-но мені.
Нехай.
Римляни!
Це їм стане смертним вироком.
Стій.
Досі думаєш, що ти на правильному боці?
-Спитай їх! Спитай їхньої думки! -Туснельдо.
Ні! Він має відповісти.
-Тихо! -Пусти її!
Чий це був наказ?
Запитує, чий наказ.
Мій.
Це я.
Я це зробив.
Скажи-но, Армінію,
хто ми такі, якщо не можемо гідно поховати своїх мерців.
Я казав їм не порушувати Варів наказ, але вони вже…
-Зніміть їх і поховайте. -Домінусе.
Пропретор Вар дав чіткий наказ…
не чіпати хрести.
Сеґесте.
Допоможеш їм.
Ну ж бо.
До роботи.
У тебе материні очі.
Отже це ти вкрав у римлян орла?
Терпець вривається послухати.
Можеш залишитись на ніч.
Знаю, ненавидиш мене.
І думаєщ, що твій батько - зрадник.
Але без нього ми всі там висіли б.
Коли я мала виходити за батька, я ненавиділа його.
І це добре.
Ми жінки, Туснельдо.
Коли любиш, то все віддаси…
і розчаруєшся.
Лише коли ненавидиш…
вчишся отримувати те, чого хочеш.
І ти знаєш, що я хочу?
Ти розумна.
Можеш започаткувати династію.
Плем'я в ногах повзатиме.
І чоловік, який…
яким зможеш керувати.
І чого тобі запав у вічі той жалюгідний мечник,
приречений на смерть?
Дякую тобі.
Де Фолквін?
Якщо знаєш, скажи мені.
Я не знаю.
Армінію…
Він задосить настраждався.
Благаю тебе…
Змилуйся.
Мені треба його голова,
бо інакше покотяться ваші. Усього села.
Ти ж завжди так чинив.
Задля добра свого племені.
Так.
Ну?
Поглянь на мене.
Ми взяли клятого орла.
Навколо нас - повно легіонерів.
У всіх списи, націлені нам в груди. Кожному з нас.
Тебе там навіть не було, Берульфе.
Звісно, я там був.
Серцем своїм я був там.
Усі ми були.
Навіть мертві були. І боги.
А що то за дівчина?
Туснельда?
Туснельда. Чув, що це вона надумала викрасти орла.
Туснельда - справжній воїн.
Еге ж.
У Туснельди є дар.
Вона спілкується з богами.
Туснельда - віщунка?
Так.
Я знав її ще дитиною.
Римляни задалеко зайшли.
Вони не просто вказують, як нам жити.
А й хочуть вказувати, як помирати.
-Можеш лишатися в нас, скільки завгодно. -Вони повісили їх.
-Будемо битися. -Прибили до хрестів.
Ти з нами?
Щораз більше податків. Щораз більше данини.
То зітнімо кілька римських голів!
Так!
-Так! -Так!
Тобі тут не раді.
Забирайся.
-Вони горять! -Ансґаре.
Вони горять.
-Ти ганьбиш нас! Ансґаре! -Вони горять!
Вони горять!
-Годі! -Вони горять!
Вони горять!
Вовк уже близько.
-Бруктери? -Так.
Фолквін з нами.
-Фолквін? Впевнені? -Так.
У селі.
Негайно веди нас!
По конях!
Що це ти робиш?
Ти все ще моя дочка!
Чому ти так зі мною?
Ти ще порозумнішаєш.
Вийдеш за Гадґана.
Надіюсь, з п'ятьма кіньми заживеш щастя.
Двері. Ейґіле.
О, боже.
Задні двері!
Тікай!
Швидше!
Берульфе!
Фолквіне, ну ж бо! Тікай!
Давай!
Тікай!
-Берульфе! -Не можу!
Я маю попрощатися зі своєю родиною.
Ходімо.
Ти їх зрадив.
Рим добре мені заплатив.
Це були наші гості.
А Туснельда спілкується з богами.
Якщо думаєш, що з тебе кращий вождь, ніж я,
то так і скажи.
Тварині не дав би так страждати.
Якщо ти любиш Ансґара, маєш допомогти йому.
Або це зроблю я.
Куди вони пішли?
Ансґаре.
Ансґаре!
Відв'яжи мене.
Батьку!
Батьку, відв'яжи мене!
Відв'яжи мене! Будь ласка!
Відв'яжи мене!
Ти ж любиш гратися в гру «Там вовк»?
Тоді заплющ очі.
Зараз почнемо.
Там вовк.
-Там вовк. -Ще ні, маленький воїне.
Ще ні.
Починай.
Там вовк.
Ансґаре!
Гра скінчилася.
Він уже мертвий.
Я лиш закінчувала, що вже сталося.
Проклинаю тебе!
Де моя наречена?
Туснельдо!
Мусиш поквапитися. Фолквін чекає на тебе.
Ти не можеш іти з ним.
Віддай мені.
Ходи.
Іди до мене.
Іди до мене, йди.
Солоденький улюбленцю богів.
Я добре дбатиму про тебе.
Де шукати Фолквіна?
-Фолквіне. -Гм?
Жоден смертний ще не ступав на Темні Землі.
Може, він має рацію.
Це місце належить мерцями.
Саме ними ми зараз і є.
Боги підземного світу…
вони прийдуть по нас.
Мені начхати на тих богів.
Принаймні, за нами ніхто не йтиме.
Принаймні, при своєму розумі.
Де Луко?
Там, де йому місце.
Вдома.
Здається, ти мені винен наречену.
Нічого я тобі не винен.
-Де ж вона? -Ти мене не слухаєш, друже.
Вона втекла.
Прошу, зрозумій, вождю Гадґане.
Ми б радо віддали її тобі…
але не можемо.
Усі почують, чого варте твоє слово, Сеґесте. Усі.
Наречена або п'ятеро коней.
Я подолав довгий шлях і не повернуся з порожніми руками.
Доведеться. Я нічого не збираюся тобі давати.
Я повернусь,
і візьму те, що по праву моє.
Ти порушив Варові накази.
Я не зобов'язаний щось тобі пояснювати, центуріоне.
Ці помиї нагадують мені про Паннонію.
Ти був у Паннонії?
П'ятнадцятий легіон на чолі з Тиберієм.
Префект Германських допоміжних військ.
Сірмійські кліщі?
Ми не могли ні наступати, ні відступати.
Були в пастці між горою та клятим болотом.
Але потім твоя кіннота врятувала нас.
Сильніш за Геркулеса, брате!
Зрештою, може, ти на щось і здатен.
Ось маю згадку від паннонійської сталі.
Мене мусили носити до нужника цілих два місяці.
Якщо ти знав тих людей…
правильно, що сказав поховати їх.
Домінусе, ми впіймали варвара.
Пустіть його.
Встань.
Як тебе звати?
Луко з двору Дарида.
Гаразд.
Я знав твого батька.
Ти знаєш, хто я?
Ходи. Сідай біля вогнища.
Боги, допоможіть мені помститися за мою родину.
Ви сильніші за Трьох Жінок Лісу.
Покажіть свою силу.
Щоб Вар і кожен, хто під його прапором…
пролили свою кров на нашу землю.
Щоб їхні тельбухи вдобрили наші ниви,
а черепи їхні прикрасили наші дерева.
За це я пожертвую тобі найдорожче.
Свого первістка.
А тепер розкажи, де Фолквін.
Я не знаю.
Знаєш. Інакше чому б ти тут був сам-один
і так далеко від землі херусків?
Я не можу.
Якщо не скажеш…
тебе заб'ють до смерті.
Я лиш хочу допомогти.
Це… Це місце мерців.
Туди нікому не можна ходити.
Це місце мерців.
Темні Землі?
Фолквін ховається у Темних Землях?
Я хочу додому. Будь ласка.
Я хочу додому.
Що воно таке…
ці «Темні Землі»?
Знаєш?
Можеш нас провести?
Навіщо це?
Цитуючи безсмертні слова Юлія Цезаря:
«Я люблю зраду… але ненавиджу зрадників.»
По конях, швидко!
Ми вирушаємо.
Знаєш, що зроблю, коли ми повернемося?
Помиєшся?
-Одружуся з твоєю сестрою. -Гм.
Хіба що у твоїх мріях, друже.
У них я її й бачу.
Вона народить мені дітей. Багато-багато. Цілу зграю.
Ти будеш дядьком.
Дядько Ейґіл.
Ти серйозно?
І вони пишатимуться своїм батьком.
Бо він боровся за їхню сво…
Ганно!
Римляни!
Покінчи з ним.
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук