A NETFLIX SOROZATA
Itt az idő, Flavus.
Rómáért.
Húzd!
Lőj!
Húzd!
Lőj!
Fedezékbe!
Húzd!
Lőj!
Húzd!
Lőj!
Húzd!
Lőj!
Gaius!
Húzd!
Lőj!
Húzd!
Lőj!
Húzd!
Állj le!
Visszavonulás!
Odvulf, tarts ki! Maradj velünk, testvérem!
Gaius… el…
Tudom.
Testvérem!
Maradj velünk!
Testvérem, maradj velünk!
- Engedd el, Talio! - Maradj velünk! Testvérem!
Germanicus lemészárolta a vadembereket!
Ave!
Ave Caesar!
Mondd, proconsul! Mi történt?
Hogy mi történt?
Megmutattuk azoknak a vadembereknek, kié ez a föld valójában!
Ha engem akartok, meg is kaptok.
Marbod az, aki nem látta, hogy Róma ígéretei rövid életűek.
Számítottam valami hasonlóra.
De nem ilyen hamar.
Mi lett volna, ha Folkwin nincs ott?
Dido?
Hol van?
Azt üzeni, hogy nem tartozol neki semmivel.
Elment.
Hová?
Rendezni egy régi adósságot.
A saját érdekében.
Van még valami?
Vajon azért történt-e mindez, mert nem tartottad be az ígéreted?
Betartottam az isteneknek tett ígéretem. A gyermek már nem az enyém.
Remélem, az istenek is így látják.
A te érdekedben.
Reikek, kardforgatók, nők, Marbod felesége. Mind meghaltak.
A törzsek nem fogják szó nélkül hagyni. Az egyszer biztos.
Egyelőre itt maradunk.
Száműztek téged, Segestes. Meg kell kérned Thusneldát.
Egy apának soha nem kell engedélyt kérnie a lányától.
Akkor mi a terved?
A tervem? Az beszivárgott a földbe a törzsek vérével együtt.
Mindent tönkretettek.
Ha reik lennék, ez az egész nem történt volna meg.
Egy jó vezető tudja, hogy kell előnyt kovácsolni a vereségből.
Tényleg képes vagy erre, Segestes?
Vagy csak sopánkodsz, mint egy vén mosónő?
Germanicus proconsul!
- Flavus centurio! - Dominus!
Látom, hogy büszkévé tettétek a caesart!
Éljen Germanicus!
Éljen soká Gaius!
De sok megbeszélnivalónk van.
Ave Caesar!
Soha nem szégyelltem jobban, hogy a fiam vagy.
De apám…
Az átgondolatlan támadással
tönkretetted a béke illúzióját, amelyet hónapok óta igyekszem felépíteni!
- Lemészároltuk őket. - Mindannyiukat?
Csak annyit értél el, hogy bosszút forralnak.
Akkor jó. Készen állunk.
A kezükre kellene adnom téged, hogy időt nyerjek.
- Apám… - Csendet!
Jobb volt, amikor csak a szád járt.
Te!
- Szeretném elmagyarázni a tervét. - Legutóbb egyértelmű parancsokat kaptál.
Nemde?
- Igyekeztem… - Olyat véghez vinni, amire képtelen vagy…
Az egész életed erről szól.
- Ennek ezennel vége. - Dominus?
- Dobjátok be a verembe! - Parancsnok!
És fosszátok meg az egyenruhájától! Úgyis csak jelmez!
Dominus!
Barbárok közelednek a táborhoz. Egyikük téged szólít, dominus.
Tiberius!
Gyere le ide!
Micsoda? Nem latinul beszélsz?
Tiszteletből beszéltem veled latinul.
Cserébe tőled is tiszteletet vártam.
Tisztelem kegyelmességed!
Csakugyan? Ezt a feleségemnek mondd!
Nem engedélyeztem azt a támadást.
Flavus ötlete volt.
Germanicus pedig bedőlt neki.
Rendben.
Hozd ide őket!
Azt nem tehetem.
Küldd ki őket!
Különben elfelejtheted a békeszerződést.
Nem érdekem a viszály, Marbod.
Menj haza, és újítsuk meg békés szövetségünket!
Nem lesz itt béke, Tiberius.
Addig nem lesz béke, amíg Germanicus és Flavus fejét lándzsára tűzve nem látom!
Húzd!
Lőj!
Idehozza a csapatait?
Igen. Már visszafelé kiadta a parancsot.
Ilyen állapotban nem tud odamenni.
Ez igaz.
És te?
Az én dolgom a reikünk védelme. Nem tágítok mellőle.
Akkor megyek én.
Nem. Túl kockázatos.
Majd én értük megyek.
Rá kell venni a sereget, hogy jöjjenek ide.
De…
Ariban, a heruszkok reikjében
keleten nem bíznak.
Akkor majd én elmegyek értük.
A törzsnek szüksége van a reikre.
De nem mehetsz egyedül.
Elmész?
Igen.
Hová?
El innen.
Kár.
Mit akarsz?
Mit akartok?
Thusnelda elmegy a marcomannus seregért.
Az négynapos út.
Három.
Ha tudod az utat. De nem tudod.
- Igaz. - Te viszont igen.
Nem. Felejtsétek el!
- Egy nap rengeteget számíthat. - Kérj meg valaki mást!
Amúgy is menni készültél.
Igen. De nem akarok visszajönni.
Akkor gyere velem, mutasd meg az utat, aztán menj tovább!
Még egy út, aztán megszabadulsz tőlünk.
Mindketten tudjuk, hogy úgyis elmegy, akár vele tartasz, akár nem.
Könyörgök.
Kérlek!
Hajnalban indulunk.
Aludnod kellene.
Maradj még!
Mi lesz, ha nem jössz vissza?
Az ki van zárva.
Nézzenek oda!
Egy kisfiú, egyes-egyedül az erdőben.
No…
Azt súgja az orrom, hogy te tudhatsz valamit, barbár fiacskám.
Én pedig érzem a leheletedet, római.
Bűzös.
Elfogni!
Gyorsan!
A fenébe! Kapjátok el!
Kapjátok el a kis barbár rohadékot!
Ha megtettem volna, amit akart, most nem lennénk itt.
Szerintem akkor is
ide jutottunk volna.
Ha ideér a seregem…
akkor egyikünk sem nyugszik,
amíg az utolsó rómait is ki nem űztük a földünkről.
Megígéred ezt nekem?
Megígérem.
Keressétek meg!
Arra futott!
Ezen az oldalon végig íjászok állnak.
Onnan nem fog menni.
És a másik oldalról?
Nem látok rá esélyt.
Majd megnézzük a tábort közelebbről, mielőtt megjön a sereg.
Ari?
Segestes!
Beszélhetünk? Négyszemközt?
Miért jöttél ide, Segestes?
Kiszagolni a tervem?
Hogy szaladhass Tiberiushoz, és mindent elmondhass neki?
Hibáztam.
Sokat hibáztam.
Nem ismerek olyan korombeli embert, aki ne hibázott volna.
Tiszta lapot akarok.
Vissza akarok térni a faluba. Ide! Heruszk vagyok.
Még ha bele is egyeznék, meg kellene kérdeznem Thusneldát.
Beszélek vele, ha visszajött.
Ma ment el?
Hová?
Csak azért engednélek vissza, mert Thusnelda apja vagy.
Mert úgy gondolom, hogy egy apa megérdemel még egy esélyt.
Akármit is tett.
Köszönöm a könyörületességed!
Segestes?
Az, hogy könyörületes vagyok,
nem azt jelenti, hogy bárkit hajlandó vagyok megtűrni itt.
Háború lesz.
És ha itt akarsz élni, azért tenned is kell.
A törzs tagjaként ugyanúgy harcolnod kell, mint mindenki másnak.
Ari, én nem harcos vagyok,
hanem vezető.
Segíthetek neked. Vannak ötleteim a jövőre nézve. Idebent.
Nem érdekel.
Becsületességed jeléül
harcolj a heruszkokért!
Pakolj össze! Elmegyünk.
Háború lesz. Arinak elment az esze.
Hagyja, hogy a rómaiak lemészárolják az embereit.
A fiunk nincs biztonságban itt.
Te szánalmas, gyáva, semmirekellő vénember!
Soha többé ne merészelj így beszélni a férjeddel!
Igen.
Hozzád mentem, Segestes.
Azért, mert akkor még értél valamit.
Most háború lesz, és te menekülni akarsz.
Hová? Vissza abba a pöcegödörbe?
Nem, Segestes! Gondoskodni fogsz róla, hogy a győztes oldalon álljunk.
Tartozol nekem ennyivel, mert én mindent feláldoztam érted.
Mindent!
Mindent?
Készen állsz arra, hogy mindent feláldozz ezért?
Mi az?
Eltévedtél?
Nem, csak nem tudom pontosan…
Tehát eltévedtél.
Nem. Nem tévedtem…
Vakon is át tudok lovagolni ezen az erdőn.
Látod azt a dombot?
Mögötte, a tisztáson ejtettem el először vaddisznót.
Az inkább kismalac volt.
Ott van a folyó, amin átkelünk,
aztán a naplemente felé haladunk, és elérjük a hegy lábát.
Én, eltévedtem?
Germanicus!
Segíthetek neked.
Germanicus…
Segíthetnél?
Nekem?
Hogyan?
Marbodnak 70 000 embere van.
Ismerem Marbodot, ahogy Arminiust is.
Testvérek vagyunk. Itt születtünk, de Rómában nevelkedtünk.
„Itt születtünk, de Rómában nevelkedtünk.”
Mindig úgy csűröd-csavarod a dolgokat, ahogy neked jó, nemde?
Germanicus,
tudom, hogy gondolkoznak ezek az emberek.
- A véremben van. - Igen. A barbár véredben.
Éppen ez a gond.
Tiberius téved.
Te dicsőséget hozol Róma nevére.
Segítettem neked.
Most te segíts nekem!
Tiberius nem téved.
Róma szent és sérthetetlen.
És az életem árán is megvédeném.
Te viszont
csak a saját szűrödet mented, és megveted saját magad.
És ezért Róma is megvet.
Ne feledd, ki vagy, Flavus!
Arminius elárulta Rómát. A te véred.
Te magad mondtad. Barbár vér folyik az ereidben.
Barbár vagy.
Szabadíts ki!
Szabadíts ki innen!
Germanicus! Szabadíts ki innen!
Germanicus!
- Ha észrevétlenül eljutunk a tisztásig… - Hogyne jutnánk el!
Ha ez sikerülne, akkor is át kellene futnunk rajta,
és az íjászok azonnal lenyilaznának minket.
Majd átmászni a palánkon.
Ez a megoldás.
Katonáknak adjuk ki magunkat. Egy egységnek.
Kell páncél, egyenruha, esetleg egy zászló.
- És aztán? - Belülről kinyitjuk a kapukat.
És aztán?
Először kerítsünk pár egyenruhát!
Kösz, nem.
Legalább ez nem változott.
Micsoda?
Úgy teszel, mintha nem lenne baj.
Értem, hogy a törzsed előtt erősnek kell lenned, de…
amikor csak mi ketten vagyunk? Az erdőben?
Mit akarsz?
Arinak
igaza van.
A marcomannusok követni fognak téged. Mindenki követni fog.
De nem amiatt, amit Ari mondott.
Azért fognak követni, mert…
addig nem eszel, amíg mindenki jól nem lakott.
Valóban?
Ez Ariról szól.
Nem.
Ez arról szól,
hogy ennyi év után végre rájöttem, miért vagy olyan, amilyen.
Mi ez?
Föld.
Nem.
Hanem mi magunk.
Az őseink.
Annak a jelképe, ami régen itt volt.
És azé, ami most van.
És ami ezer nyár múlva lesz, ha el tudjuk űzni a rómaiakat.
Mi magunk, Folkwin.
Mindannyian.
Te tényleg hiszel valami felsőbb dologban, igaz?
Ezért választottad Arit?
Folkwin…
akárhol is jársz,
akár a legtávolabbi hegyekben bujkálsz,
akár a világ másik vége felé tartasz…
te állsz a legközelebb a szívemhez.
Te ismersz a legjobban.
Előled semmit sem kell eltitkolnom.
És előled nem is tudok semmit eltitkolni.
Szereted őt?
Ma nincs szerencsém.
Mit mondtál, hová valósi vagy?
Karthágóba.
Készen állsz a halálra?
Hagyd abba! Nyugodj meg!
Nyugodj meg!
Menj! Menj innen!
- Nem ölheted meg. - Megölte az apámat!
- Szükségünk van rá. - Felejtsd el!
Csendet!
- Ne! Várj! - Te?
Kettéhasítalak, te római patkány!
Folkwin, ez Ari fia.
Ari egyetlen fia.
Kérlek!
Mit keresel itt?
Csak
mutatnom kell nektek valamit.
Mit kell megmutatnod?
Gyertek! Gyorsan!
Miért bízzunk benned?
Válaszolj!
Mert különben mind meghaltok.
El kell engednetek, mocskos barbárok.
Kegyelemért könyörögve.
Mégis miért?
Gyertek!
Mert újabb csapatok tartanak ide.
Több, mint amennyit meg tudnátok számolni. És leradíroznak titeket a térképről.
Baromság.
Minden utat figyelnek a felderítőink.
Nem az utakon jönnek.
Végünk van.
A feliratot fordította: Gribovszki Réka