СЕРІАЛ NETFLIX
Пора, Флаве.
За Рим.
Готуйсь!
Стріляй!
Готуйсь!
Стріляй!
Ховайсь!
Готуйсь!
Стріляй!
Готуйсь!
Стріляй!
Готуйсь!
Стріляй!
Ґаю.
Готуйсь!
Стріляй!
Готуйсь!
Стріляй!
Готуйсь!
Відставити.
Відступаємо!
Одвульфе, не покидай нас. Не покидай нас, брате.
Ґай…
Він…
Знаю.
Брате.
Не покидай нас.
Брате, не покидай нас. Не покидай нас!
-Відпусти його, Таліоне. -Не покидай нас! Брате!
Германік побив дикунів!
Слава!
Слава Цезарю!
Розкажи, проконсуле! Розкажи, що сталося?
Що сталося?
Ми показали цим дикунам, кому насправді належать ці землі!
Хочете мене — отримаєте.
Марбод ніяк не хотів усвідомити, що Рим швидко забуває обіцянки.
Я знав, що щось таке станеться.
Але не так швидко.
Уяви, що було б, якби не Фолквін.
Дідо?
Де вона?
Вона просила переказати, що ти їй нічого не винен. Нічого.
Вона пішла.
Куди?
Сплатити дуже давні борги.
Заради себе самої.
Це все?
Цікаво, чи це все через те,
що ти не виконав обіцяного богам?
Я дотримуюсь обітниці богам. Дитина більше не моя.
Тоді, сподіваюся, боги теж так вважають.
Заради тебе.
Вожді, мечники, жінки, дружина Марбода… всі мертві.
Племена цього не пробачать.
У цьому я певен.
Залишимося поки що в селі.
Тебе вигнали, Сеґесте. Ти маєш запитати її.
Жоден батько не повинен просити дозволу дочки.
То який твій план?
Мій план?
Мій план тепер в землі разом із кров'ю племен!
Вони все зіпсували!
Якби я був вождем, цього б ніколи не сталося.
Здібний лідер уміє скористатися поразкою.
А ти здатен на це, Сеґесте?
Чи ти можеш лише стогнати, як стара прачка?
Проконсуле Германіку.
-Центуріоне Флаве. -Домінусе.
Я бачу… що Цезар пишається вами!
Ура Германіку!
Хай живе Ґай!
Тепер нам треба багато чого обговорити.
Слава Цезарю!
Мені ніколи не було так соромно називати тебе сином.
Батьку, але ми…
Своєю бездумною атакою
ти зруйнував хитромудру ілюзію миру, яку я будував місяцями!
-Ми винищили їх! -Усіх?
Цим ти тільки спонукнув їх до помсти.
Добре. Ми готові.
Я маю віддати тебе їм, щоб виграти трохи часу.
-Батьку… -Тихо!
Мені більше подобалося, коли ти тільки говорив.
Ти.
-Я хотів би пояснити його план. -Минулого разу я дав тобі чіткий наказ.
Хіба ж ні?
-Я намагався… -Зробити щось, чого ти не можеш…
Це девіз твого життя.
-Зараз це скінчиться. -Домінусе?
-Киньте його до ями. -Головнокомандувачу!
І заберіть у нього цю форму. Це просто костюм.
Домінусе!
Варвари наближаються до табору. Один з них кличе тебе, домінусе.
Тиберію!
Іди сюди!
Що? Не латиною?
Я говорив латиною на знак поваги до тебе.
І чекав на повагу у відповідь.
Я поважаю тебе, Марбоде.
Он як? Скажи це моїй дружині!
Я не давав дозволу нападати.
Це була ідея Флава.
А Германік підтримав його.
Добре.
То приведи їх мені.
Не можу.
Віддай їх!
Або можеш забути про нашу мирну угоду.
Розбрат мені ні до чого, Марбоде.
Повертайся додому. Відновімо наше мирне партнерство.
Миру не буде, Тиберію.
Ніякого миру, доки голови Германіка й Флава не будуть на палях!
Готуйсь!
Стріляй!
Він приведе своє військо?
Так. Він уже віддав наказ дорогою назад.
Він не може їхати в такому стані.
Це правда.
А ти?
Я маю захищати нашого вождя. Я не покину його.
Я приведу їх.
Ні. Надто ризиковано.
Я приведу маркоманів.
Хоч би хто поїхав, треба переконати військо прийти сюди.
Але…
Вождю херусків Арі…
На сході йому не довіряють.
Тоді я поїду й приведу їх.
Твоєму племені зараз потрібен вождь.
Але не їдь сама.
Їдеш?
Так.
Куди?
Геть.
Шкода.
Чого ти хочеш?
Чого ви хочете?
Туснельда їде по військо маркоманів.
Це чотири дні їзди.
Три.
Якщо знати шлях, а ти не знаєш.
-Так. -Але ти знаєш.
Ні. Ні. Забудь.
-Один день може все вирішити. -Попроси… когось іншого.
Ти все одно їдеш геть.
Так. Але я не хочу повертатися.
То їдь зі мною, покажи дорогу, а тоді їдь далі.
Ще одна поїздка, і на цьому все.
Ми обоє знаємо, що вона все одно поїде. Поїдеш ти з нею чи ні.
Благаю тебе.
Будь ласка.
Виїдемо на світанку.
Тобі треба спати.
Побудь ще трохи.
А якщо ти не повернешся?
Повернуся.
Тільки погляньте!
Маленький хлопчик сам у лісі.
Отже…
Я відчуваю, що ти можеш щось знати, мій маленький варваре.
А я відчуваю твій подих, римляне.
Від тебе смердить.
Хапай його!
Швидко!
Чорт! Хапай його!
Хапайте цього малого варвара!
Якби я зробив те, що вона хотіла, нас би тут зараз не було.
Гадаю…
ми все одно були б тут.
Коли сюди прийде моє військо …
жоден з нас не заспокоїться,
доки ми не виженемо з нашої землі останнього римлянина.
Можеш це мені пообіцяти?
Обіцяю.
Знайдіть його!
Він побіг туди!
З цього боку всюди лучники.
Звідси нам не підійти.
А інакше?
Не розумію як.
Придивимося до табору пізніше, до прибуття війська.
Арі?
Сеґесте.
Можемо поговорити? Наодинці?
Бу!
Що ти тут робиш, Сеґесте?
Хочеш знати мій план?
Щоб побігти до Тиберія? І все йому розказати?
Я робив помилки.
Багато помилок.
Я не знаю нікого такого старого, як я, хто ніколи не помилявся.
Я хочу почати все спочатку.
Я хочу назад до свого села. Сюди! Я херуск.
Навіть якби я погодився, я мав би запитати в Туснельди.
Я поговорю з нею, коли вона повернеться.
Вона сьогодні поїхала?
Куди?
Я дозволив би тобі лишитися, бо ти батько Туснельди.
Бо я думаю, що батьки заслуговують на примирення зі своїми дітьми.
Хоч би що вони накоїли.
Дякую за співчуття.
Сеґесте?
Те, що в мене є співчуття,
не означає, що я готовий миритися з будь-ким.
Буде війна.
Якщо хочеш жити тут, ти маєш заслужити це.
Ти будеш членом цього племені й будеш боротися за плем'я, як усі інші.
Арі, я не воїн.
Я лідер.
Я допоможу тобі очолити плем'я. Я маю ідеї на майбутнє.
Мене це не цікавить.
Покажи, що маєш гідність,
і бийся за херусків.
Збирай речі. Ми йдемо.
Буде війна. Арі збожеволів.
Він дасть римлянам перерізати всіх, як свиней.
Не думаю, що він тут у безпеці.
Ти жалюгідний старий боягузливий нікчема!
Більше не смій так говорити з чоловіком.
Атож.
Ти мій чоловік, Сеґесте.
Я вийшла за тебе, бо ти був чогось вартий.
Буде війна, а ти хочеш тікати. Куди? Назад у діру?
Ні, Сеґесте! Ти маєш подбати, щоб ми опинилися на боці переможців.
Ти винен мені, бо я віддала тобі все.
Усе!
Усе?
Ти справді готова віддати все заради цього?
Що?
Заблукав?
Ні. Просто я не знаю точно…
Ти заблукав.
Ні, я не… Я не заблу…
Цим лісом я міг би їздити й сліпим.
Бачиш той пагорб? За ним галявина, де я вперше вбив кабана.
Скоріше порося.
Отам річка. Ми її переходимо,
їдемо на захід сонця, а далі передгір'я. От.
Заблукав, га?
Германіку.
Я можу тобі допомогти.
Германіку…
Допомогти?
-Допомогти? -Ага.
Як?
У Марбода 70 000 людей.
Я знаю Марбода. Я знаю Армінія.
Ми всі як брати. Народилися тут, виросли в Римі.
«Народилися тут, виросли в Римі»?
Пріоритет змінюється залежно від того, що вигідніше, так?
Германіку.
Я знаю, як ці люди думають.
-Це моя кров! -Так. Твоя варварська кров.
У цьому-то й річ.
Тиберій помиляється.
Ти приніс Риму славу.
Я тобі допоміг.
Тепер ти допоможи мені.
Тиберій не помиляється.
Рим священний.
І я готовий померти, щоб захистити його.
А ти…
захищаєш тільки себе і зневажаєш те, ким ти є.
Тому Рим зневажає тебе.
Усвідом, ким ти є, Флаве.
Арміній зрадив Рим. Твоя кров зрадила Рим.
Ти це сам сказав.
Те, що тече твоїми жилами, — це варварська кров.
Ти варвар.
Витягни мене.
Витягни мене звідси!
Германіку! Витягни мене!
Германіку!
Якщо ми непомітно дійдемо до краю галявини…
Звісно, дійдемо.
Якщо так,
нам доведеться бігти відкритим полем,
і лучники відразу почнуть по нас стріляти.
А потім треба буде подолати частокіл.
План такий.
Заходимо, як солдати. Вдамо, що ми підрозділ.
Потрібні обладунки, форма, може, прапор.
А потім?
Відкриваємо ворота зсередини.
А потім?
Ходімо спершу дістанемо форму.
Ні, дякую.
Хоч це не змінилося.
Що?
Ти поводишся, мов ніде нічого.
Так, розумію, ти маєш бути сильною заради… свого племені, але…
коли ми вдвох? У лісі?
Чого ти хочеш?
Арі…
має… рацію.
Маркомани підуть за тобою. Усі підуть за тобою.
Але не з тих причин, які назвав Арі.
Вони підуть за тобою…
бо ти не починаєш їсти, доки не наїдяться всі інші.
Та невже?
Ти думаєш про Арі.
Ні.
Я думаю про те…
щоб після стількох років зрозуміти, чому ти така, як ти є.
Що це?
Це земля.
Ні.
Це ми.
Наші предки.
Мені не байдуже, що тут було колись.
І що тут є сьогодні.
І що тут буде за тисячу літ, якщо ми зможемо прогнати римлян.
Ми, Фолквіне.
Усі ми.
Ти справді віриш… у щось більше, га?
Тому ти обрала Арі?
Фолквіне…
Хоч би де ти був…
чи ховався в далеких-далеких горах…
чи пішов на інший кінець світу…
ти завжди будеш мені найближчою людиною.
Тим, хто знає мене найкраще.
Від кого не треба нічого приховувати.
І від кого нічого не приховаєш.
Ти кохаєш його?
Сьогодні не щастить.
Нагадай, звідки ти?
З Карфагену.
Готовий померти?
Годі! Заспокойся.
Заспокойся.
Геть! Іди геть!
-Ти не можеш його вбити. -Він убив мого батька!
-Він потрібен нам. -Забудь про це.
Тихо! Тихо!
Тихо!
-Ні! Чекай! -Ти?
Я роздеру тебе, римський щуре.
Фолквіне, це син Арі.
Це єдиний син Арі.
Будь ласка.
Що ти тут робиш?
Я…
маю вам дещо показати.
Що показати?
Ходімо. Швидко!
Чому ми маємо тобі довіряти?
Кажи.
Інакше ми всі помремо.
Брудні варвари, краще відпустіть мене.
І благайте про милосердя.
І чому ж це?
Швидше! Швидше!
Бо сюди йде ще більше військо.
Таке, що ви й не порахуєте. І воно зітре вас з лиця землі.
Маячня.
Наші розвідники стежать за всіма дорогами.
Вони йдуть не дорогами.
Ми приречені.
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук