СЕРІАЛ НЕТФЛІКС
Як бачимо, діаманти – це не така вже й рідкість для багатьох.
Це научно пояснення чому я не вибираю жодного. Скільки б прикрас не надсилали
мені стривожені мама.
Отже, вас не збентежило… те, що написала про вас Леді Віслдаун?
Мовляв, я боюся вибрати діамант? Чому бентежитись?
Я чула, моя торішня обраниця, міс Едвіна, знайшла чудову пару за кордоном.
Звісно, ваша величносте. Тож… чому б не продовжити… ваш торішний успіх?
І дати Віслдаун те, чого вона хоче? Ще чого?
Тим паче, я цьогорічних дебютанток і не бачила майже.
Аби отримати мою прихильність, нехай зроблять щось, щоб заслужити її.
Розумію.
Я просто виберу дівчину…
…Яка… сяє?!
Саме так.
-Хм. -Мій діамант створить найкращу партію
сезону… А я нагадаю Віслдаун - раз і назавжди… що це вона має боятись.
Мій найдорожчий читачу, кажуть, що дурні поспішають судити, тоді як мудрі
люди спостерігають і чекають.
Багато років тому міс Гендерсон, яку вже всі скинули з рахунків,
обійшла багатьох дівчат і вийшла заміж за Ерла Фрейзера.
Добрий ранок.
Міс Данем була приречена довіку сидіти в дівках, поки не вийшла заміж за барона
Ілі.
А міс Катані Шарма у зрілому віці двадцяти шести років все ж зуміла полонити
серце самого віконта Бріджертона.
Я рада, що ваша мама залишила сукні… Все ж таки дзеркало не обманює.
Правда у тім, що простий камінець який відкидають вбік, з часом може виявитись
дорогоцінним самоцвітом.
У цьому новоспечений барон Кентський та його родина переконаються вже цього тижня.
Через ті двері — східне крило. Західне крило… А як піти туди…
Хлопці!
Нічого… тут… не чіпати.
Нагорі ви знайдете бібліотеку, також музичну кімнату, приватну вітальню,
кімнату для навчання й кабінет.
Скільки кімнат загалом?
Двадцять сім. Із кімнатами прислуги.
Тож не дратуйте місіс Кханну, бо прибиратимете самі.
А це ваша спальня, місіс Мондріч, навпроти спальні містера Мондріча.
Окремі спальні?
Звісно. Такі тут правила
Щоправда, іноді, те, що здавалося коштовністю, під тиском тріскається як
скло.
Неймовірно! Маєток Кентів дістався синові боксера!
А якщо якийсь крамар чи… чи… чи сажотрус претендуватиме на наш?
-Гей! -Та не хвилюйтесь ви так,
мем. Хтось із них та й народить.
-Ану-ану… О! Майже! -О, Господи Боже.
Мама, Рей поїде зі мною до Роттен-Роу прогулятися.
-Не бачиш, що ми зайняті? -Лови!
Одне авторка знає точно: діаманти – не єдині на світі камені, які сяють.
О. Шкодуєш, що гуляєш не з дебютантками?
А ти прийшов дивитися на траву?
-Та й не на мене усі… витріщаються. -Я не розумію меж твого нового
світогляду. Дружиш із Крессідою, але уникаєш дебютанток.
-Начепила стрічку, а де ж віяло? -Чому ти до мене причепився?
Адже не я тут найбільше змінилась.
М-м.
Ти ж обіцяла Ентоні дати людям шанс.
Я наздожену вас.
О.
Хм?
Мабуть, позичу віяло в однієї із дівчат. Бо стає спекотно.
Що ж… З чого почнемо? Можливо, є якась книжка про шарм?
То слова Леді Віслдаун тебе зовсім не зупиняють?
В тобі вона помиляється, як ні в кому… Не звертаймо уваги.
Згоден. Рано чи пізно вона попадеться… І ми ще станцюємо на її
поминках.
Що ж. Жодних книжок. Щоб знайти гарну пару, треба не ігнорувати реальне життя.
Я спершу хочу побачити твої навички.
Я не маю їх.
Ти вмієш махати віялом, кліпати очима. Часто це все, що треба. Чоловіки – істоти
досить прості.
Ну тоді, я покажу тобі, як я…
Не мені… Їм.
Джентльмени… Ви знаєте міс Фезерінґтон.
Як приємно бачити вас. Зараз така… чудова погода у нас… Так…
Міс Фезерінґтон… Здається ви… розгубились.
Ні… І, перепрошую, я… почуваюся добре… Хух.
БРІДЖЕРТОНИ
Я чула, вчора ввечері до міста прибув Лорд Кортні.
Це правда. Він, кажуть, гарний та ще й великий поціновувач музики.
Невже? Можливо, підійде Франчесці?
О, він не один такий. Лорди Петрі та Ґодвін також є великими шанувальниками
-мистецтва. -А вони також гарні?
Поспілкуєшся з усіма.
Мати вибір – це добре.
Ти можеш мати їх ще більше… Насправді, я прийшла до вас на чай, щоб повідомити, що
її величність сезон іще не закінчила.
Вона досі шукає свій діамант – але вже інший. І відповідно, у неї тепер вищі
вимоги.
-Справді? -Безсумнівно.
Хм?
-А ще… це може бути… кожна. -Кожна з нас?
Кожна з тих, у кого вже відбувся дебют.
Вона буде рада…
Виснажливо - готуватися до ролі хозяйки.
Мені сприймати твою втому як добрий знак?
…Що ти займалася необхідними… справами?
Ми з Альбіоном сьогодні вранці встигли відвідати три місця у справах.
Їздили у справах? Які ще… справи?
Е-е, щодо меблів… шовку купили… і… не кажіть Варлі, але… ми нову покоївку
шукаємо.
Я захочу дещо змінити, коли стану новою леді Фезерінґтон.
Я хочу залишити Варлі!
А вам не здається, що ви ставите… воза… далеко поперед коня?
Скажіть краще, у нас є підстави сподіватись, що ви… дуже скоро… подаруєте
нам спадкоємця?
Мама! Як грубо! Альбіон і я дуже пристрасні. Звісно.
Добре. А ви?
-М-м. Цей чай… аж гірчить. -Ми не про чай.
Так, мама. Ми вже… знайомимось… одне з одним.
Було б добре… Як часто?
Е-е… Раз… У шлюбну ніч.
Думаєш, діти з'являються нізвідки в утробі? Вам треба «знайомитись» часто, щоб
вони були.
Але я хочу з чоловіком виходити у люди, а не в спати. Та ще й волосся мнеться.
Щоб обійти сестру, ти маєш старатись більше.
Місяць уповні. Це символ родючості… Я раджу цим скористатися.
Я давно мав піти.
Це було чарівно, дами.
Завтра повторимо?
Мабуть.
Запевняю - ви такого ще не куштували
А ти точно хочеш зі мною займатись? Якщо вважаєш це марним, я не ображусь.
Тобі ці уроки не потрібні.
Твоя правда, я безнадійна.
Ні, ти дуже здібна… І тобі не потрібні уроки. Ти й без них усе вмієш.
Запевняю - це не так.
Пам'ятаєш, як ми познайомились? Я їхав верхи, думав про своє, коли на мене
налетіли…
Вбивча жовта накидка.
-Я була не винна. Її здуло вітром. -І все ж таки, ти
зраділа, коли я в калюжу впав.
Я перепросила.
Так. І ти тоді була такою чарівною. Дражнила мене. Безжально, до речі… Я
навіть знаю, чому.
Тому що… ми були дітьми.
Тоді ми не сприймали себе дорослими та не переймалися тим, що думають про нас інші.
Коліне, як можна бути частиною суспільства й не перейматися чужою думкою?
Сутність суспільства - це засудження інших.
Знаєш, що я збагнув, коли мандрував? Мене ніхто не знає. Ні в кого не було жодних
очікувань.
Я став вільним від того, щоб бути Коліном Бріджертоном, яким мене знали ви.
Я повернувся до себе.
Пен, жити задля чиєїсь оцінки - це пастка… Коли ти вільна, весь світ… відкривається.
У тебе все так просто.
Вітаємо.
Навіщо ти хочеш заміж?
Щоб почуватися вільною… Знайти своє місце у світі.
Ясно… Коли буде впевненість у собі, ти його знайдеш.
Назви мені одну річ, яка дарує тобі відчуття свободи. Чи впевненість.
Раніше – недільний чай у Бріджертонів… Одне з небагатьох місць, де я могла побути
собою, та… тепер цього не буде.
Не знаю, що між вами сталось, та мені шкода… Що, до речі, сталось?
Я маю вже йти… Поки нас не помітили.
Пішла! Зачиняй.
Я давно поглядала на вашу майстерню з вікна, мадам Делакруа, та це
справжнісенька насолода — стояти перед вами.
Хе… Я думаю, у вас останнім часом чимало нових насолод.
Понад тридцять суконь – але всі треба швидше перешити.
Ах! Я буквально благала колишню леді Кент, щоб вона дозволила пошити їй щось…
сучасніше. Та вона наполягала на класиці
М-м.
А може, ви захочете витратити частину ваших статків… на щось більш грандіозне?
Я – нове й несподіване обличчя для них. Я думаю, краще показати знаті, що змінилось
не все.
Я розумію ваші вагання. Але пам'ятайте: вищий світ живиться новизною. І він
неабияк злиться, коли стає голодним.
М-м.
МОДИСТКА
Дівчата. Погляньте, який прекрасний французький блакитний атлас.
В ньому королева вас запам'ятає.
-Я рада, що ти забираєш усю мамину увагу. -Хм.
Ще рік я проживу без залицяльників. Може, навіть довше, якщо ти
теж.
Маю тебе розчарувати, але перспектива заміжжя — саме та складова сезону, якій я
рада.
Я хочу знайти гідну пару й закрити це питання, поки мама не нав'язала мене її
Величності
Але королева ніби вже не цікавиться дебютантками.
Леді Денбері каже: «Королеву треба вразити».
Якщо інші також вражатимуть королеву, то мамині схеми вже не страшні.
Міс Гартіґан! Міс Малготро. Я маю інформацію, яка вас зацікавить.
Ти вагаєшся?
-Я не вагаюся. -І все ж ми тебе чекаємо.
Краще радій: минуорго ходу вона тебе обібрала.
Це довга гра.
Я пропускаю хід.
Тепер ти вагаєшся.
Хочу мінятись.
О.
Я пропускаю раунд.
-Ти боягуз. -У нього стратегія.
З грою Гіацинти треба більше монет.
Ти точно не махлюєш?
По-твоєму, я фокусниця?
Хм. Якщо так, то… навчи й нас.
Ні. Дякую, я зачекаю тут.
-Пенелопо… Я дуже чекав на твій візит. -Я теж, але краще було б
зустрітись на базарі, а не йти до вас.
Ми на базар не підемо. Ми підемо… до вітальні Бріджертонів.
Е… Але навіщо?
На наступний урок.
-Але, моя покоївка там, і Елоїза… -…Пішла на півдня до
модистки з Франческою та мамою.
-А решта ваших родичів? -Грають в карти в саду… Ти бачила, як
моя сім'я грає в Пелл-Мелл, і як ми азарт.
Гіацинта любить перемагати, Ґреґорі ненавидить програші, а Бенедикт обожнює на
це дивитись.
Повір мені: вони ще довго… не встануть з-за того столу.
Ти казала, тобі добре в маєтку Бріджертонів, тож потренуємось тут.
Було… добре в маєтку Бріджертоів – раніше.
Нам потрібно місце лише для двох. Твоя покоївка нехай почекає надворі, а ми… –
вдамо, що ми на балу.
Мабуть, ти сказився?
Уявляй зі мною, Пен. Тож, квартет біля фортепіано готується до… паризької
кадрилі.
Тут… на дивані, деякі мама сперечаються про особливості… інтер'єру.
А навпроти… джентльмени… запрошують юних леді на танець… А тут… лимонадний столик,
з якого… ми й почнемо.
Ну гаразд.
Вдавати, що я фліртую з віолончелістом?
Ні… Із нахабним залицяльником біля столика із випивкою.
Зі мною.
З тобою?
Я ідеальний кандидат для практики. Ти не ніяковітимеш. Ми знайомі.
От тому я ніяковітиму більше – бо ми знайомі.
Хм.
Пробач. Я лише…
Десь всередині… я знаю, що можу бути дотепною та чарівною, але…
Все це чомусь губиться між думками і словами, і я кажу, зрештою, щось не те, чи
навіть зовсім нічого.
Забудь, що правильно, а що - ні.
Уяви, що ти сказала б, якби я був залицяльником… геть не думаючи про те, як…
я це можу сприйняти.
Твої очі…
…Надзвичайного синього кольору… А коли ти добрий, вони ніби сяють
Я сказала б щось подібне, якби ти був… залицяльником.
Кхм.
-Що ж. Це було… досить відверто. Ем… -Ем…
-Я вважаю, що зробила їм велику послугу. -Облиш! Тільки не розказуй
мама про свою «велику послугу».
-Елоїза. -Сховайся в кабінеті.
«Тепер я можу впевнено заявити, що в Парижі одні із накрасивіших жінок в
світі».
«Як же мені пощастило бути… в їхньому оточенні на зелених вулицях Лю-Маре…»
«У затишних кафе вздовж Сени і в час, коли місто що вечора завмирає».
«У ті миті, коли я пальцями проводжу по веснянках від щоки до ключиці; чи
спостерігаю, як зоряне світло витанцьовує на шкірі, я дивуюся, як можна відчувати
таку близькість…»
«І водночас… бути так далеко одне від одного. »
-Пен… Ти це читала? -Ні. Я-я-я ненавмисно.
Ненавмисно взяла мій щоденник і прочитала?
Н-ні, я прочитала, але не мала.
Так, не мала… Написане там --не для сторонніх очей.
Трясця!
Твоя рука!
-Це пусте. -Це не пусте. Не ворушись.
Прошу… Дай я.
Ти гарно…
…Ти гарно пишеш.
Мабуть, на сьогодні все.
Тоді до вечора?
Е… Авжеж. Дякую за, ем… урок.
Дати прикраси, мем?
А може, без них буде краще?
Ви хоча би подивилися.
В нас хоч і різні смаки в одязі…
…Та леді Кент добре тямила в коштовностях.
Тебе щось тривожить?
Пенелопа до нас приходила.
Прошу вибачення. Але мені… Незрозуміло, як діяти, не знаючи, що сталося між вами.
Шляхи розійшлись.
Так, ти казала… То краще б я її вигнав?
Ні… Їй також потрібні друзі, а ти – єдиний, хто в неї є зараз.
Просто краще не в нас.
Авжеж.
Як вона?
-Пенелопа? -Чекай… Я не хочу знати подробиць.
Головне для мене, що вона не страждає і… не в розпачі.
Вона не страждає і не в розпачі.
І власне, вона… хоче заручитись в цьому сезоні.
Заручитись? Пенелопа?
Угу.
Це так… не схоже на неї.
Мабуть, вона змінилась.
-Тільки не з тобою, сподіваюсь? -Ні. Я лише допомагаю з пошуком.
Ти серйозно? А якщо хтось дізнається, що ти допомагаєш їй?
Ну… Хто ще їй допоможе? У неї немає родичів-чоловіків.
Так, але ти завидний кавалер… Може, зараз навіть найбільш завидний.
Цього не зрозуміють.
Так, навряд. І саме тому це тільки між нами.
Нарешті вони здається доклали трохи зусиль.
Так, Ваша Величносте.
Навіть перестарались.
Ти також у свій час могла б зробити кращий реверанс.
Моя люба, хочу зауважити: я не маю наміру нав'язувати тобі залицяльників.
Але може, ти познайомишся ближче з іншими дівчатами? Щоб коло твого спілкування не
обмежувалось тільки міс Каупер?
Я так і планую.
Серйозно?
Міс Бріджертон. Не бажаєте з нами піти до зали?
Я дуже люблю гуляти.
Що ж… І тепер ми удвох. Гайда до королеви?
Так.
Це не почекає? За чаєм леді Денбері згадувала про цінителя музики.
І не про одного навіть.
Почнімо з них і подивимось, куди це приведе.
Добрий вечір, містере Бріджертон. Містере Бріджертон.
Дами! Та… інші дами!
Зграя на полюванні.
Містере Бріджертон, на танці вас не було.
Що скажеш, брате? Ідеш танцювати?
Так! Міс Стовелл… запрошую вас на танець.
Містере Денкворт. Містере Фінч. Де ваші дами?
Я… загубив свою десь на цьому прекрасному, жвавому заході.
А я свою відправив по тістечка.
Вона сама як те тістечко… І якби ви смакували її так само, як і їжу, вона б
уже завагітніла.
А для мене Пруденс – як цукерочка. Витончена… та… дуже приємна.
Містере Денкворт, ви такий… надто… милий.
-О. -Я вам їх приведу.
А вам ніхто не казав, що ваша мати… жахлива?
Добрий вечір.
Як рука?
Вже краще… Дякую.
Вибач, що читала твій щоденник. Але ти справді гарно пишеш.
Адже ти… легко передаєш складні речі.
Я хотіла б почитати ще… Якщо можна.
За однієї умови. Я про це подумаю якщо ти поговориш хоча б з одним лордом.
Гаразд. Кого порадиш?
Хм.
Його. Лорд Базилія.
-Лорд Базилія — віконт. -А ти - Пенелопа
Фезерінґтон - не забувай це.
Він твій.
-Вітаю, міс Фезерінґтон. -О! Лорде Базилія, я вас не помітила вас.
Не страшно. Я все одно виховую в собі стриманність.
Наше життя й так занадто коротке.
Лорде Базилія, вам…? Вам зле?
Він пішов так раптово. Даруйте мені. Я не можу.
-Пен… Що сталось? -Його кінь нещодавно помер.
-Ти жартуєш. -Анітрохи.
-Коліне! -Пробач мені. Ем… Я не знав. Якщо
більше ніхто не в жалобі, поскачемо галопом.
Коліне!
Знаєш. Коли в мене виникають із кимось суперечки, найкраще рішення, як на мене –
вдавати, що ця людина мертва.
Навряд чи з Пенелопою цей спосіб пройде.
Я вдам, що вона привид… Вона до нас приходила.
Але навіщо?
Тому що Колін допомагає їй шукати чоловіка. Хоч ми й мали разом залишитись
-дівами. -Це обернеться скандалом для твого
брата… І тим паче, для Пенелопи.
Так.
Що ж, вона не вдає, що ти мертва, але її почуття до тебе явно вже інші. Тож і ти
зміни своє ставлення.
Так… Твоя правда.
Елоїзо. Маєш якісь особливі таланти, якими хочеш вразити Її Величність?
Таланти? Ні. Хіба що говорити не те і невчасно – це талант.
Якось хотіла зробити вчителю французької комплімент, а натомість вийшло
«une chouette».
-Сова! О ні! -Містер Бофорт? Він справді пухнастий.
Е. Тільки в сов пір'я, а не хутро, тож якби я хотіла образити бідолаху, я б і
цього не змогла!
Та я не звинувачую вчителів у своїй бездарності. Вони не винні в тому, що я
жахлива учениця.
Здається, ми виявили твій талант.
Справді. Тебе так цікаво слухати… Не зупиняйся.
Містере Бріджертон, дякую за чудовий танець.
Я дякую вам, міс Стовелл. А. Ем… З вашого дозволу.
Здається, вона мені про це розповідала.
Тепер ясно, чому до бару ніхто не ходить.
Містере та місіс Мондріч, вітаємо… серед знаті.
Я зустрічався на рингу з людьми, які легко могли мене вбити, але зараз чомусь
більше хвилююся через сьогоднішню програму танців і… спілкування.
Ти хоча б руками ворушиш, бо я насилу рухаюсь.
У вас чудовий вигляд. Просто не бійтеся.
Цим іноді можна насолоджуватись, якщо не будете…
опиратись.
Ви насолоджуєтесь компанією юної леді… Залицяєтесь?
Ні… Ні, ні. Міс Стовелл чарівна, я просто не опираюся їй.
Я не впевнена, що міс Стовелл сприймає ваш… експеримент так легковажно.
Хм?
Хм.
Даруйте. Я пошукаю ратафію. Бо ваша історія мене дещо стривожила.
Один танець – і ти вже демонструєш усім, що ти вільний.
Як нам розуміти всі ці правила вищого світу, коли навіть той, хто народився в
цьому світі, не пояснить їх?
Хм.
Бачиш ту пару? Лорд і леді Де Леон.
Вважається неввічливим так часто танцювати з одним партнером. Але ти
спробуй відірвати їх від підлоги.
І… Лорд і леді Сінґер. За правилами, на балах не можна випивати більше одного-двох
келихів, та вони, не зважаючи на це напиваються.
П'яні до чортиків… і щасливі. Знаєш, що об'єднує ці пари?
Вони одружені, як і ви. Усі ці правила лиш підтримують шлюбний ринок.
Але щойно ти виконав свою функцію і знайшов собі пару… ти на волі.
Франческо. Донечко? Лорд Петрі — великий шанувальник музики, і, як мені сказали,
гарно грає на віолончелі.
Вдова віконтеса лестить мені.
Моя любов до інструменту перевершує здібності.
Віолончель – це прекрасний інструмент.
Згоден. Яку музику ви любите?
Здебільшого, я люблю Ріса. Його фортепіанні тріо непогані. А Аппассіоната
Бетховена… Я можу слухати її вічно.
Це досить… експресивна музика.
Якось я чув, що «Тріо» були написані, щоб передати його почуття до мадемуазель
Людвіґс.
Здається це навіть відчувається в музиці.
Я… дуже люблю прогресії акордів.
Мама у своєму природному середовищі здалеку спостерігає за донькою.
Леді Денбері.
Я після торішніх невдач Елоїзи боюся надто сильно підштовхнути іншу доньку, але
також боюся, що без поштовху Франческа вийде за першого ліпшого.
І ніколи не вийде зі свого природного середовища.
Мгм.
Я з вами згодна: це буде непросто.
А може, найкраще для вас було б дозволити їй лишитись в її природному середовищі.
Сюди.
Ходімо зі мною.
Я… можливо, вже при надії. І маю їсти за двох.
Твоя зарозумілість за дитину не зійде.
З тебе досить.
І чому ви не зі своїми чоловіками? Заради яких я зі шкіри пнулась. Могли б створити
-їм настрій. -Я полежала з Альбі перед балом.
Та не кричи ти так! Не тут.
А у вас що? Ви ж уже…?
Почали. Я просто… Мені не подобається.
Жіноча насолода – це щось значно… делікатніше, дівчата. Коли він… заходить у
тебе…
Заходить у тебе…? Заходить у тебе як?
Що ж тоді… ви з містером Фінчем робили?
Цілувались… А потім пролунав дивний звук… і він пішов міняти бриджі.
А… А його бриджі на ньому?
-Авжеж. -За що мені ця кара знову і знову?
Набридло, що всі так скалять зуби коли мене побачать.
Я бачила достатньо. Уже час піти перепочити.
Е. Поки ви не пішли… Ви вже бачили картину Жерара у дальній кімнаті?
Я гадаю, вона вам здасться… ну… на диво блискучою.
Вона йде. Навіть не подивилась на нас.
О, нарешті можна набити рота цукерками, не боячись здатися нечемою.
Але ми ще своїми талантами не похизувались.
Може, хтось знає якісь плітки?
Та… навіть на думку нічого не спадає.
Слухайте…
Вітаю, Лорде Ремінґтон.
Міс Фезерінґтон. Чудовий вечір, чи не так?
Мабуть, так.
Я чув, Її Величність досі не вибрала діамант, і у зв'язку з цим юні дами…
переполошились.
Я не дуже цікавлюся чутками.
Справді? Тоді ви поміркованіша, ніж я. Я обожнюю плітки.
Не можна бути таким нетерплячим, але в дні доставки газети Леді Віслдаун я сідаю
біля дверей і читаю одразу, як її приносять.
Он як? Я маю визнати: я люблю Віслдаун.
Ви читали замітку про покоївку Леді Картер? Що її переманила Леді Гоутон, і
тому Леді Картер сьогодні немає серед гостей?
Вона була просто чарівна.
-Гарного вечора. Лорде Ремінґтон. -Так, Мілорде.
Коліне… Лорд Ремінґтон приїде до мене завтра.
Це чудово. Він тобі… подобається?
Було приємно. Навіть дуже.
Я впевнений, йому також.
Це непристойно що міс Фезерінґтон скористатися його допомогою.
Вияв доброти, але це вже надмір.
-Жахіття. Навіщо їй так ганьбитися? -А ти уявляєш, як це в них відбувається?
Даруйте, про що ви шепочетесь?
Містере Бріджертон, нам цікаво, чому такий відповідальний джентльмен, як ви,
допомагає старій діві знайти пару.
Тим паче тій, яка жодних шансів на успіх не має.
М-м. Насправді це все так сумно.
Пен. Стій!
А як тепер цікаво, що напише про це леді Віслдаун!
Впевнена, це буде головна тема наступного випуску.
Елоїзо!
Ти казала комусь, що я допомагаю Пенелопі?
-Ні, я… Я не хотіла… -То таки сказала!
-Я-я-я довірилась Крессіді. -Думаєш, їй можна довіряти?
Я ніколи не зрозумію, чому ти дружиш із Крессідою, а не з Пенелопою. Що такого
зробила Пенелопа, що до неї таке ставлення?
Це було чарівно!
Вибачте, Ваша Величносте, я лиш трішки перепочила від балу.
Бо тебе надихає те, що ти робиш. Ти щойно грала не для мене… а для самої себе.
Браво.
«Блискуче»… - я б навіть сказала.
Міледі.
Вілле, що ти робиш? Хіба ти не маєш спати у своїй спальні?
Я зараз не хочу спати. Принаймні, поки що.
Як захочу, я ляжу тут, з моєю прекрасною дружиною… А не в холодній,
порожній кімнаті геть сам.
Ти чув місіс Кханну. У них тут так не заведено, нам не можна…
Ні, нам можна. Робити все, що хочемо, Еліс. Це тепер наше життя. Ми подружня
шляхетна пара
Наш син - шляхетний.
Наша родина шляхетна.
Мабуть… Я… чомусь боюся, що щось не так зроблю, і в нас усе заберуть.
Ми скористалися своїм шансом, але над усім, що було досі, ми працювали, і… я не
можу перестати думати… Як ми заслужили це?
Ніяк. Так само, як всі віконти, графи та барони. Абсолютно ніяк.
Але це наше, тож насолоджуймось. Не ходити навшпиньки і більше не спати в
різних кімнатах.
Не носити старий одяг леді Кент.
Геть старий одяг леді Кент.
Геть… весь одяг.
-Але… Я залишу всі коштовності. -Залишай.
У місячному сяйві може здаватися, що ніч дарує нам безпеку.
Саме тому, мабуть, обидві сестри Фезерінґтон минулої ночі так рано втекли з
балу зі своїми чоловіками.
Але ніколи не можна забувати, що навіть під покровом ночі ми усі перебуваємо під
чиїмось наглядом.
Добрий вечір, Леді Денбері. Для вас лист, мем.
О… Дякую.
Вибачте, що потурбував.
Повідом місіс Волш… що до нас скоро приїде гість.
Мгм.
Хм.
Тепер нам стало відомо про одну юну леді, яка дуже хотіла, щоб її плани так і
залишились нерозкритими.
Пенелопа Фезерінґтон була настільки впевнена, що не знайде чоловіка самотужки,
що їй довелося заручитися підтримкою містера Коліна Бріджертона.
І хоч ми й знали, що перспективи заміжжя міс Фезерінґтон у кращому разі мізерні,
нещодавній скандал, безперечно, перекреслить будь-які подальші надії.
Елоїзо. Ось ти де.
Це саме те, чого ти хотіла?
-Я не розумію, про що ти. -Коли ви поширюєш плітки про когось -
вони неодмінно потраплять до Віслдаун. Ти це знаєш.
Але цього ти й хотіла, розкривши таємницю, якою я поділилася потайки.
Як можна бути такою жорстокою?
Я не розкривала твоєї таємниці. Але помітила, як міс Лівінґстон
перешіптувалась після того, як ти пішла від нас.
Ти сама досить відкрито про це розповідала.
Може, якби ти рішучіше порвала з вашою дружбою, не було б потреби пліткувати?
Приємно, що тебе тривожить моя жорстокість, але краще шукай її в
дзеркалі… а не коперсайся в мені.
Ти це бачила?
Скажи мені, що це неправда.
Я не можу.
О, Пенелопо… Чому ти така легковажна?
Ця родина витримала стільки публічного осуду, а тепер ще й це?
-Було дурістю просити залицяльника… -Ні, дурість… це
переоцінювати те, чого ти можеш досягти.
Я думала, коли ти купувала ті сукні, це було тільки задля розваги.
А вона справді вірила, що зможе знайти чоловіка на третьому році в дівках?
Жити незаміжньою — не так і погано.
Повір мені, чоловіки можуть завдати більше проблем ніж вони вони того варті.
Ваша авторка не здивується, якщо міс Фезерінґтон захоче раз і назавжди
повернутися в тінь де їй комфортно.
Міс… До вас приїхали.
Що ти тут робиш?
Я їй заплатив, щоб вона пішла… Я мусив тебе побачити.
-Ти читав Віслдаун. -Тварюка - таке писати про тебе.
Її робота — повідомляти усе, про що всі говорять. Інакше це була б не вона.
І я сама цьому посприяла… Сумна, дурна дівчина, яка вірила, що в неї є шанс на
-кохання. -Не смій казати таке.
Можливо, повернутися в тінь – це на краще. Зрештою, найменший промінь світла
може призвести до найнебезпечнішої емоції: надії.
І коли вже й надію втрачено, жінка може стати безрозсудною.
Коліне…
Можна запитати дещо?
Звісно.
Ти…
Поцілуєш мене?
-Пенелопо… -Це геть нічого не означатиме! І
я нічого від тебе не очікуватиму.
На мені вже поставили хрест, і мене ніколи не цілували, і навряд чи колись
-цілуватимуть. Я можу померти завтра… -Ти не помреш завтра.
-Але можу – це вб'є мене. -Тоді ти вже була б мертва.
Я не хочу помирати, не знаючи, що це таке!
Прошу.
Коліне. Дякую.