СЕРІАЛ НЕТФЛІКС
Коліне.
Дякую, що прийшла. Вибач, що так пізно. Я не міг більше… терпіти.
Що сталось?
Пен, я…
Я не міг спати… і я не міг… їсти. Я… Я насилу… слова… добираю. Усі мої думки лише
про…
Про що?
Наш поцілунок.
Про тебе.
Я… Відчуваю те саме… Про тебе всі мої думки.
Подивився на повітряну кулю? Хм?
-Я впав із даху, через це не встиг. -О…
Розкажи ще раз, що саме сказала тобі королева, люба.
-Досить. -Знову, мама?
Чарівно! Блискуче! Браво.
Я запитала, бо це важливо. Якщо королева виказала прихильність, вона вибиратиме їй
женихів. Це все змінює.
Із ким першим танцюватимеш?
Мабуть, я піду за алфавітом.
-Доброго ранку. -Довго спиш.
Хіба?
Хм. Щось не дає спати?
Та ні… Я спав спокійно.
Щойно моя голова торкнулась до подушки, я поринув у цілковиту миттєву темряву. І
жодних снів.
Тебе привітати?
М-м.
Брате. Хоч ця тема і болюча, але я думаю, твій вчинок із Пенелопою – це вияв
доброти.
Чекає, коли покоївки викинуть новий випуск Віслдаун, яку їй заборонено читати.
Шкода, що Віслдаун про це пише. Та й загалом, що вона про це дізналась.
Кхм. Вибачте.
Ну… Як на мене, Пенелопі пощастило, що ти її друг.
Так… Вона, ем… ну, е-е… дуже… хороша… знайома… Із… родичів, звісно.
Усе добре?
Як ніколи.
БРІДЖЕРТОНИ
Мій найдорожчий читачу, людство здійснило надзвичайні подвиги у своєму
прагненні конкурувати з природою.
Ми будували кораблі, щоб обійти земну кулю. Зводили замки майже до хмар. А тепер
– запускаємо величні повітряні кулі, щоб мандрувати небом.
Але скільки б досягнень не продемонстрували наші дебютантки перед
королевою Шарлоттою, Її Величність, здається, цікавить лише одне.
Кавалер, за якого вийде Міс Франческа, має бути багатим… має бути гарним… і він має
бути високого рангу.
Як щодо лорда Деблінґа? Я чула, він хоче взяти цього року дружину.
Лорд Деблінґ половину свого часу присвячує природі, а іншу половину –
-розмовам про неї. Він зануда. -Хм.
-Відкидати треба сильніше, леді Денбері. -Прошу вибачення, я
думками зараз десь далеко.
Я отримала звістку про візит небажаного гостя.
Бажаєте, щоб ваша королева відправила цього гостя на околиці
-королівства? -Ні. Це не варто вашого часу.
Це краще викинути… із голови!
І хоч інші юні леді ще поборяться за те, що залишить їм міс Франческа, їм варто
пам'ятати: що вище хтось злітає, то болючише падає.
А в мене не ростиме живіт, коли я завагітнію. Бо я завжди була стрункою.
Не від ваги росте живіт, а від дитини у тобі.
Що? Дитина… з головою й тілом буде в мені?
Серйозно?
Не напружуйся. Я думаю, твого хлопчика принесе нам золотий бузько.
Хто сказав, що в них будуть хлопчики?
Тиждень сиділа в кімнаті, тепер виходиш і таке кажеш?
Варлі, підійди.
Е. Так, мем. Та спершу – приїхали гості… до міс Пенелопи.
Елоїзо.
Я помітила, ти не виходиш у люди останнім часом.
Неприємно, коли Віслдаун пише про саму себе?
Так… Неприємно.
Її слова були жорстокі. Та й непотрібні, мабуть.
Було б дивно, якби Віслдаун змовчала.
На жаль, через мене пішли чутки про вас із Коліном, але знай: це було ненавмисно.
-Я б не образилась, якби ти хотіла… -Не хотіла.
Може, зайдеш? Є кілька нових книжок, які б…
Ні… Дякую… Там подруга чекає.
Та я бажаю тобі знайти те, що ти шукаєш.
З допомогою Коліна чи без.
-Добрий день. -Вітаю вас.
Ой…
Поглянь, це ж Пенелопа. Така жалюгідна.
Я згодна, люба. Мені її навіть шкода стало.
Привіт.
Привіт… Рада тебе бачити.
Так, я теж… тобі радий. Навзаєм.
І я… прошу вибачення… Що не прийшов до тебе… раніше.
Е… навіть краще, що ти не прийшов.
-Справді? -А що, ні?
Авжеж.
Е… Уроків більше не треба.
О… Е, я згоден.
-Добре. -Хм.
Аби прояснити. Які в тебе причини? Чесно тільки… Через те, що… було між нами?
Ні! Ні, е… Я запевняю, це більше ніколи не повториться.
-Авжеж. І даруй мені. За… -Ні. Даруй ти за прохання.
-Прошу, не варто. -Е. Тобі також.
Так, але я… Так.
Заняття. Ти… сказала, більше не треба.
Нам не варто. Віслдаун написала про нас. Я цим… зганьбила себе, сім'ю, і якби ми
-продовжили, я зганьбила б і тебе. -Так. Усе дуже… зрозуміло.
І краще, якщо ми триматимемось на відстані. Поки що.
О. Авжеж.
-Я ставлюсь серйозно до своїх перспектив. -М. Так, це важливо.
Вони впали від мізерних до нульових, та… я маю старатись.
Так. Авжеж. Тож…
-Що ж… Я… Я піду. Ти залишайся. -О… Я піду.
О, Пенелопо. Я… Я щиро… Ну, я… я щиро бажаю… тобі щастя.
Дякую. За твою чуйність. Якщо мені освідчаться, то завдяки тобі.
Я думаю, він може стати найперспективнішим лордом сезону.
Як на мене… його турбота про дику природу зворушлива.
Турбота - це одне, зацикленість – геть інше. Мабуть, він їсть тільки овочі.
Лорд Деблінґ заявив про свій намір у цьому сезоні одружитись. А ще кажуть, що
він володіє чималим маєтком.
І розмовляє з птахами.
Крессідо. Ти знаєш, що скажуть люди, якщо ти не вийдеш заміж цього року?
Якщо не знайдеш чоловіка сама, тоді нам із батьком доведеться шукати його для тебе.
Ні, дякую. Так.
Наскільки великий маєток? Знаєш?
Мілорде.
Вам подобається вечір, мілорде?
Більше ніж їм - очевидно.
Не хотіла б я бути здобиччю, я хижачка.
Прикро, що твої сестри зараз зайняті. Інакше в тебе було б більше шансів за
кимось сховатися.
Я не сидітиму в кімнаті вічно. Їхню увагу відверне інший скандал.
Може, й так, але… краще не висовуйся.
Я бачу куток, в якому можна сховатись.
О. Хм. Якщо про мене хтось запитає, я деінде.
О.
Ти маєш знати… Я говорила з Пенелопою.
Справді? Що-що вона каже?
Я… попросила вибачення за те, що розповіла про вас, і…
-О. Ясно. Ем… Дякую за це. Вибач. -Я… О…
А… Здається, прихильність королеви чарівним чином подіяла.
Саме так. До нас приходили женихи увесь тиждень.
О. А хто приходив?
-Барон Гарві… -М-м…
Лорд Ґодвін… Містер Форд…
Як я й думала… Лорди нижчого рангу розпушують своє пір'я першими, а вже після
них лорди вищого рангу спускаються на землю.
Проте. Є такий шанс… Коли відчує, що ви готові, Її Величність може познайомити вас
із лордом, який має найвищий титул. І можливо, він наближений до її сім'ї.
Так само було з Дафні та принцом. Але як і Дафні, ти не мусиш виходити за того, кого
вибере королева.
Ти маєш слухати тільки своє серце.
Я думала про те, кого мені може представити королева. І я схиляюсь до
того, що він буде для мене найкращим.
Бо тобі так легше?
Бо я довіряю королеві.
Леді Бріджертон. Леді Денбері. Міс Франческо, я дуже радий бачити вас… Я Лорд
Катбіллл, граф.
Міс Фезерінґтон.
Мілорди… Як вам цей вечір?
Шукаєте нового радника, щоб знайти чоловіка?
Щасти… із ними обома.
Місіс Мондріч.
Дами.
Бріджертон.
Містере й місіс Мондріч. Який вишуканий вигляд ви сьогодні маєте.
-Невже? -М-м.
Оцінюєте свою ученицю?
Та. Бачу, попри добробут і гарний смак, чутки не обійшли стороною навіть вас.
Я в цьому не винна. Віслдаун уміє… розбурхати цікавість.
М-м.
Та на відміну від решти, я не вважаю ваш вчинок негідним. Радше, добрим. Галантним,
навіть.
Ознака гарної людини – виручати друга… з біди.
І завдяки вашій чуйності вона швидко знайде собі пару.
Так… Ми всі у це… щиро… віримо.
-Матиму за честь. Так. -Ем…
Чудово.
Леді Денбері. Як ви? У вас… У вас усе добре, чи…?
За хвилину.
Ви себе видаєте, містере Бріджертон.
Стали зі мною, щоб відбити небажану увагу голодних мама.
Я перепрошую. Проте… це ніби подіяло, тож я тепер ваш боржник.
Тож тепер свій борг ви… можете віддати прогулявшись зі мною під руку.
-Мені також… треба відволіктися. -Це для мене честь.
М-м.
Добрий вечір, Міс Фезерінґтон.
Добрий вечір.
Як вам вечір?
Чарівний… А вам як?
Також. Щоправда, я почуваюся як… як… здобич.
І ви прийшли до моєї схованки. Добре. Хоча, сюди допускаються лише вічні невдахи
-та ізгої. -Пожалійте, я загнаний.
Боюсь, мене саму треба жаліти., але можу запропонувати соціальну ізоляцію
натомість.
Мабуть, ви зробили щось справді жахливе. Я відмовився їсти м'ясо мертвих тварин, і
мене ледве терплять за цей великий гріх.
Не читаєте Леді Віслдаун?
Не читаю. Написала про вас?
Саме так.
І що вона пише?
Що я попросила друга допомогти мені в пошуках чоловіка.
Це ж треба… Молодець.
Бо я дурепа?
Бо ви вийшли зі стада… Знаючи, що станете мішенню.
Як і він.
Він мертвий.
Правда. Зате з нами на святі.
Тут нудьга, якщо чесно.
-Вибачте, вирвалось. -Не вибачайтесь… Насправді,
ваша відвертість мене надихнула.
…Він попереджав, що його не буде сьогодні. Здається, вони саме зараз
підписують папери.
Я вже вибрала, хто буде моїм чоловіком.
Чудово… А він знає, що буде твоїм чоловіком?
Лорд Деблінґ.
Натураліст?
Ти що, здивувалась?
Та просто… ти досить байдужа до природи… Чи до тварин. Те й те - його
велика пристрасть.
Я зовсім не байдужа до тварин… Із гарним хутром.
О, краще йому не казати.
Не обтяжуй мене деталями.
Але він… розмовляв із Пенелопою майже весь вечір.
Пенелопа? Облиш, Елоїзо.
Я, як і ти, вирішила бути доброю до неї, проте… я впевнена, Лорд Деблінґ сприймає
її як ще одну поранену істоту в біді.
Доказ, що він буде гарним чоловіком для мене.
Мабуть, але попереджаю: Пенелопа не така беззахисна, як тобі може здатись.
Так само як я… Не всім пощастило мати таку підтримку від сім'ї як тобі.
Може, шлюб – мій єдиний спосіб її відчути. Лорд Деблінґ добродушний… і, головне, мій
вибір.
Допоможеш мені?
Можу позичити книжки з природознавства.
Чудово.
У мами було п'ятеро хлопців, пила це щоразу. Переді мною - ні
Ох.
Ну ж бо… Пийте.
Ти, мабуть, жартуєш, воно тхне… Ох… Тухлим яйцем!
Не верзи дурниць. Ви ж хочете мати хлопчика? Так?
Вас може трохи… скрутити всередині.
Ха… Це не так вже й погано.
-Солоденьке таке. -М-м.
-М-м.
Горщик! Горщик!
Тугіше, тугіше затягуйте. Щоб вона не злетіла.
Яка велетенська.
Підходьте! Підходьте! Зараз людина здійснить політ, здійнявшись на висоту,
якої світ ще не бачив!
Я думала, вона буде більша.
-Хм. -Великий розмір.
Справді. І якщо тобі вже легше, він за мить готовий злітати.
-Про що вони розмовляють? -Мабуть, вони - любителі
повітряних куль… Хто б знав?
-Гаразд… -Краса.
Ти таке бачив?
-Ти ще й питаєш? Звісно, й не раз. -Я хочу стати повітроплавцем.
Це називається аеронавт.
А ти називаєшся всезнайкою.
Підійдеш пізніше, так? Чи може…
-Даруй мені. -Вдавай, що йдеш по десерт – і ніхто
не запідозрить, що ми розмовляємо.
Авжеж.
Як на мене, дуже солодкий.
Це стомлює.
То як ти?
Я добре. Напрочуд добре. Лорд Деблінґ мною зацікавився.
Хм… Здається, усе непогано.
Завдяки урокам. Я була на дні.
А тепер я навчилась не перейматися тим, як мене сприймають, і… стала собою.
Тебе хоча б тягне до нього?
Ще рано… але схоже, в нього сильний характер. І на нього приємно дивитися.
Дякую.
В мене пудра на щоках?
Ні… Ем… Ти витерла.
Побажай удачі.
Удачі.
-Так! Ми все закріпили! -Готово там?
Я знаю, що казатиму про ту дурнувату пташку з твоєї книжки.
Хоч вона симпатична… Шкода, що вони скоро вимруть.
-Велика гагарка? -М-м.
Мудра порада. Лорд Деблінґ може не оцінити, що ти назвала роботу його життя
«дурнуватою».
Сподіваюсь, він говоритиме про птахів, а не повітряні кулі. Хоча, ті й ті літають.
Гагарки не літають.
Міс Каупер.
Міс Бріджертон. Добрий день.
Куля чарівна, чи не так?
А ви вже… літали на кулі?
Я ще ні. Я бував у таких далеких місцях, що звідти не повертаються тим самим
шляхом. Зовсім ніякої цивілізації.
М-м.
Ви будете вражені побаченим! Все життя згадуватимете!
І яка була причина втечі від цивілізації, мілорде?
О. Лиш… тяга до природної краси. Незвичні створіння. Місця, де мене не знайде сім'я.
Ви не ладите з сім'єю?
Вписатися в мою сім'ю – все одно, що протягнути верблюда крізь вушко голки.
Замість обрізати боки, я вирішив прокласти свій власний шлях, подалі від
них. Якщо ви мене розумієте.
Я вас добре зрозуміло.
Вище! І дивіться, не відпустіть! Будь ласка, не зіпсуйте нічого.
Міс Фезерінґтон. Йдіть до нас.
Мілорде. Я не хочу заважати.
Нонсенс. Я скоро зі своїм екіпажем вирушаю в мандрівку.
Тому не відмовляйте мені в компанії – мені приємно.
Не відмовлю.
-Елоїзо? -Угу.
Як називається та моя улюблена пташка?
Е. Велика гагарка.
Я роблю все, щоб захистити велику гагарку від вимирання. Вона в небезпеці.
Я знаю… Це жахливо.
Вони живуть парами. Як на мене, це так… Зворушливо.
…Зворушливо.
Я люблю птахів. Як і ви. І вам не здається, що найкрасивіші птахи – це часом
найбільш поширені?
Нам не слід забувати про горобців.
Я згоден – нам не слід.
Так, леді та джентльмени! Вона вже тут! Повітряна куля Гокінса!
-Скажу чесно - я вражений. -Бріджертон. Я знав, що ти теж тут
будеш: вражений людською винахідливістю.
Ти любиш фантазії. Чи не тому ти вирішив освоїти професію шлюбного шептуна?
Я покінчив із цим… І я цьому радий.
А.
-Не доженеш! -Підійди і схопи з того боку.
Ти квач!
Не втечеш!
-Привіт, мамо. -Не доженеш! Не доженеш!
Не бігайте тут. Ідіть он туди.
Зачекайте на мене!
Чому ти смієшся?
Бо мене щойно запросили на полювання.
Ти у своїй стихії, коханий.
Здається, я вже почуваюся своїм серед них.
Хоча я скучаю за клубом. Я туди забігав, але це не те, що провести там
-вечір. -М-м.
Та й мені теж хочеться посидіти вдома як колись…
Нам обов'язково йти на бал?
Що кажуть правила?
Можна робити все, що нам хочеться.
Вони такі спокусливі.
-Чудово. Дякуємо вам. Смакота. -Дякую.
-Діти, які бігають… -Підведіть дітей ближче!
Щоб вони могли зблизька роздивитися це дивовижне досягнення науки, повітряну кулю
-Гокінса! -Внаслідок горіння повітря нагрівається…
Так, адже тепло підіймається вгору…
…І коли я знайшов міцнішу… та легшу матерію, вона дозволила мені залишатися в
повітрі понад дві години!
Дві години? Знаєте, вітрильний корабель відвезе вас аж до Америки.
Ще й штурвал на ньому є.
Штурвал чи ні, але на цьому транспорті можна втекти від нетерплячих мама, що
ходять слідом.
Я перепрошую. Я думав, ви… ем… е…
-Чоловік? -Е-е…
Чому? Тому що жінка не може цікавитись технікою?
Яка користь від повітряної кулі, лорде Гокінсе?
Даруйте мені, але навіщо ви тут? Щоб вести порожні розмови?
Винахідливість цього чоловіка сприяє практичному прогресу.
Я хочу чути того, хто мислить інакше. А не хор тих, хто тільки й скиглить, що все це
дарма.
Дякую, міледі.
Ну, так… Звісно.
Хотіли б щось додати чи…?
Ні. Зовсім ні. Я просто радо послухаю.
Я дуже люблю дізнаватись про пристрасті інших.
І як я вже казав…
Міс Франческа, Ваша Величносте.
Міс Франческо, я б хотіла представити вам мого близького друга.
Лорд Самадані живе у Відні, та я запросила його до Лондона для знайомства з
вами. Він маркіз.
Мілорде.
Міс Франческо. Я багато про вас чув.
Сподіваюсь, не розчарую.
Я впевнений, що ні.
-Перший спалах кохання. -Це так заворожує – вас також?
НАДЗВИЧАЙНА НОВИНКА
Весь свій вільний час я проводжу на свіжому повітрі. І власне, я навіть
залежна від світу природи у його розмаїтті.
Невже, Міс Каупер?
Я теж… Залежна. Я надаю перевагу природному світу, а не неприродному.
Вже й не знаю, що я люблю більше за… траву.
І за що… саме… ви любите траву, міс Фезерінґтон?
Е… Ну, бо вона… зелена.
Вона… справді зелена.
Власне.
Але кожен має свій смак.
Так… І як давно це було?
Ем… Я сказав би, десь шість-сім місяців тому.
А. Вона сказала…
Той Деблінґ… Дивакуватий, чи не так?
Його захоплення дещо дивні… Та я не думаю, що в ньому є щось загрозливе.
Крім його страшної любові до овочів.
Дійсно… Але він з таким багатством може дозволити собі будь-які дивацтва.
Він нагадує мені садівників, яких я бачив у Франції… Також досить дивні особи.
Тримайте її! Чого ви стоїте? Вона от-от полетить!
-Щось мені не віриться… -Хіба так має бути?
-Прив'яжіть її. -Насувається щось жахливе.
Хапайте її! Тримайте основну мотузку!
-Ось так. Закріпіть її якомога сильніше. -Перетягніть. Не можна так залишати…
-Що ви бачите? -Розумію…
ҐАЙД-ПАРК, ЛОНДОН
Здіймається сильний вітер!
ІГРАШКИ ТА ІГРИ ВІД «МУР»
-Тільки шилінг? -Дозволь і мені!
П-п-п! Тут можна це робити? Тут досить…вітряно.
Я маю відчути твій смак. Ти ще не була такою… відірваною.
Хіба це комплімент?
-Так… -Чекай!
-Я не забруднився? -Е-е… Е…
Ой! Тримайте!
-Ой, ой, ой! -Не можу! Мотузка вислизнула!
-Хлопці, зробіть що-небудь! -Вистрибуйте!
Хапай мотузку!
Сюди! Швидше!
-Допоможіть! -Кулю відносить! Тримайте мотузки!
Всі, хто може! До нас! Ну ж бо! Сильніше!
Тягни!
Іще! Іще! Ой! Ой, ой, ой!
О, Боже…
Міс Фезерінґтон!
Тягни!
Один! Два! Три! Тягни!
Ви молодці, хлопці!
Чудово впорались!
Тримайте її міцно! Я зараз швидко все покажу.
Гаразд, сер.
Відпускай!
І Гокінс злітає в небо!
Браво!
Молодець, Бріджертоне.
Так.
Ви молодці!
-Ви герой! -Усі герої. Насправді.
Ви такий сильний.
Це так вражає, містере Бріджертон.
-Неймовірно! -Браво!
Що ж… Оце так відволіклися, чи не так?
Добре, що всі цілі.
Я б так не сказала.
Що?
Ай!
Що сталось?
Щиколотка. Мабуть, вдарило мотузкою.
Ходімо.
Вам треба сісти.
ЛОРД І ЛЕДІ ГОКІНС СКРОМНО ПРЕДСТАВЛЯЮТЬ
Краса.
Я такого ще не бачила.
Праворуч! Ідіть.
Будеш мене супроводжувати?
Радше, ти сьогодні мій… щит.
О.
Дякую.
Досі на мене злий?
Ні. Елоїзо, все добре. Задумався про своє.
Чи мені вже й не можна? Ні?
Здається, це ваша?
Дякую.
А.
Тепер усі говоритимуть про містера Бріджертона й повітряну кулю, а не про
нього і про тебе.
Так, мама.
Леді Фезерінґтон, дозвольте представити те, що сер Гемпфрі Деві називає лампою.
Ні.
Ти потанцюєш із Лордом Деблінґом.
Я знаю, мама. Я постараюсь.
Можеш вважати мене суворою, Крессідо, та… якби ж ти знала, як твій батько
намагається тримати мене в лещатах.
Він аж удвічі зменшив грошову допомогу. Можливо, нам вдруге доведеться прийти на
бал у цих сукнях.
Містере Бріджертон. Я в захваті від вашого героїзму.
Ви й у танці такий герой, сер?
Лорде Деблінґ. Ще раз вам дякую за те, що врятували мене з біди.
Завжди радий, Міс Каупер.
То ви вже одужали?
Щиколотка ще болить.
Та це не завадить мені танцювати.
Ти вже думала про своє весілля? Що ти вдягнеш?
О, так. Я це детально спланувала.
Я дуже радий, що Її Величність нас представила. В нас із вами багато
спільного: по семеро братів і сестер.
Сім – це справді досить велика кількість. Мабуть, ви також спокою не
знаєте?
Саме так.
Я нашу сім'ю люблю, та… часом буває самотньо, навіть серед людей, чи не так?
Я сказав би, що навпаки. І власне, я також хочу мати вісьмох дітей, щоб у моєму домі
завжди було гамірно.
Я вас покину на хвилинку.
Та ви – хам.
Даруйте.
Так, авжеж.
Шукаєте другу рукавичку?
-Е. Ні. Ні. Дякую за першу. -Я не вмію не бути героєм.
Я… ем… шукаю свою дочку.
А… Пам'ятаю це відчуття.
-Мої давно покинули гніздо. -А таке буває?
Ні, мабуть, ні.
Та гніздо – це лиш листочки й гілочки. А дім – це там, де діти поруч. Тобто скрізь,
бо вони завжди у вашому серці.
Здається, ми ще не знайомі.
А! Маркусе.
Таки приїхав.
Мм-мм.
Тепер ви знайомі з моїм братом.
Т-це ваш… брат?
Лорд Маркус Андерсон. Тепер ми з вами формально знайомі.
Вайолет Бріджертон. Л-леді Бріджертон, вдова. Формально.
Хм. Так, Маркус нещодавно приїхав. Він тут проїздом.
Я не знала, що ви маєте брата.
Хм.
-Ось ти де, друже. -Е. Що ж. Вітаємо в
Мейфері, лорде Андерсоне.
Дякую. Я вже починаю любити це місто.
-Яка ж там задуха. -Так, немає чим дихати.
Добрий вечір.
Добрий вечір. Даруйте, я лише…
Вам потрібна тиша? Я весь вечір її шукаю.
Можливо, побудемо в тиші разом?
Вибачте мені.
Вітаю ще раз. Я здивована, що й ви тут.
Адже бальна зала – улюблене місце полювання всіх мама.
Ну, власне, я стримав навалу матерів і гадюк, щоб знайти вас.
І я сподівався, що ми належним чином познайомимось. Бенедикт Бріджертон.
О, я знаю ваше ім'я. Воно у всіх на вустах, адже ви з братом стали героями
дня.
Я була вами вражена.
То я, схоже виріс у ваших очах, тому що я просто смикнув за мотузку?
Я навіть здивований. Я думав, ви жінка, яка цінує ідеї, а не грубу силу.
У вас про мене хибне враження. Я грубу силу обожнюю.
Люблю навіть більше, ніж порожні розмови. Леді Тіллі Арнольд.
Леді? Ви заміжня?
Була заміжня. Вдова.
О. Я… я вам… співчуваю.
Дякую. Я мала час для жалоби… і не кваплюся шукати іншого чоловіка, тож не
бійтеся, що я заманю вас у пастку.
О… Я не боюся вас.
А це… ви дарма.
Містере Мондріч. Це досі ваш заклад?
Лорде Ґеррет. Поки що так. Тост. За наступне полювання. Я страшенно на нього
чекаю.
Містере Мондріч… Якщо ви хочете стати частиною вищого світу, вам не можна
керувати цим клубом.
Представники аристократії ніколи не працюють.
Хіба бути частиною цього світу не означає свободу робити що я захочу?
Все має якісь межі. Якщо ви ще й добрий стрілець – я чекаю вас на
полюванні.
…Дуже сміливо.
Я ніколи не сказала б.
Чесне слово, Містере Бріджертон, звідки у вас стільки відваги?
Ну… Я думаю…
…Ем… Вона є в кожному… Якщо ти чесний з собою та своїми почуттями… тобі під силу
усе.
Ем… Даруйте мені. Дами.
Лорде Деблінґ.
Міс Фезерінґтон. Більше жодних повітряних куль?
Уже ні.
Даруйте, я ніс Міс Каупер лимонад.
Лорде Деблінґ.
Я, на жаль, була з вами нечесною.
Даруйте?
Щодо… трави.
Я не люблю її. І не ненавиджу. Я просто люблю бути вдома.
Ясно.
Людина, якою я сьогодні була… Я прикидалась тією, ким не є.
І я більше так робити не хочу.
Я людина, яка… любить світські заходи і плітки, навіть якщо ховається від людських
очей.
Я люблю гарну книжку більше, ніж досліджувати природу; я та, хто…
…любить спостерігати за птахами, але з підвіконня, і… яка зараз перед вами
виправдовується.
Скільки в вас особистостей? Де ви їх ховаєте?
І вас не бентежить, що я не хочу витрачати час на дослідження природи?
Боже збав. Якби я сам говорив лише про природу, мене б запрошували на світськи
заходи.
Я не хочу залицятися до таких самих як і я.
Я хочу бути з тією, яка знає, хто вона… і приймає свою винятковість, як і я сам.
Мені здалося, ви – така.
-Дуже пощастило. -О, так.
Нарешті, ти не зайнята. Я вже так втомилась.
Він от-от повернеться… Я впевнена.
А може, це й на краще. Овочева дієта не для тебе.
Коліне… Ти не бачив Франческу?
Я – ні.
Можна запитати, мамо?
Авжеж, милий.
Якщо ти шукаєш гідну пару для Франчески, то за кого вона має вийти?
Я… бажаю для Франчески того ж, чого хотіла й себе. Чи… для Ентоні, чи Дафні.
Пристрасті, хвилювання, кохання, яке захоплює.
Я думав, ти вважаєш, що в основі кохання лежить дружба?
Дійсно, я так думаю. В нас так із батьком починалось.
Але це така рідкість почати як друзі, і щоб потім обоє відчули ще щось.
М. І як ви з батьком знали, що це взаємно?
Бо він мав сміливість запитати.
Е-е… Що ж… Якщо Франческа його знайде, хай їй стане сміливості.
Я теж на це сподіваюсь.
Ваша авторка вважає, що всі найбільші людські винаходи є не що інше, як
відволікання від того, що є природним для нас.
Коліне.
Нарешті вільний від шанувальниць.
Усе гаразд?
Є запитання, яке я хотів би поставити.
Від наших інстинктів. Вродженого тваринного імпульсу, який є всередині
навіть найвибагливіших із нас. Бо хто б там що не казав…
Коліне…
…А наша природа завжди перемагатиме.
Я…
Міс Фезерінґтон.
Настав час для нашого танцю.
Звісно… мілорде.
Містере Бріджертон.
Здається, інстинкт лорда Деблінґа привів цю людину природи до найнесподіванішої
фаворитки сезону – Міс Пенелопи Фезерінґтон.
Це що… галюцинація? Мене нудить.
Як і мене.
Ні, справді, мені зле.
Хіба ви не перестали приймати зілля?
Перестали.
Але… О!
Скажу лиш одне: ваша авторка у неабиякому захваті. Бо коли йде боротьба
людини з природою, цілком зрозуміло, що насправді це боротьба людини… з собою.