СЕРІАЛ НЕТФЛІКС
Ану йди!
Не поспішай ти так! Мені не можна бігти, я вагітна!
-Ти цього ще не знаєш. -А нудота всю ніч?
А хіба вагітних зазвичай нудить не вранці?
Це…
В чому річ? Варлі сказала покоївці, це терміново. Я спала.
Тс-с. Глянь. У Пенелопи гості.
Ця рослина для вас: щоб ви могли милуватися природою з підвіконня.
Дякую. А що це?
-Ем. -М.
Чому до неї?
Вона пригрозила йому.
Або замкнула у шафі.
Або дала випити зілля, – як нам Варлі давала.
Вона всього-на-всього звернулася до Коліна. Багато хто вчинив би й гірше,
зв'язавшись із Бріджертонами.
Але мені тепер доводити до кінця те, що він розпочав.
Лорде Деблінґ. Мої донечки проходили повз і вирішили привітатись.
Вітаю.
Ми раді, що ви зайшли.
Бо часто моя Пенелопа сидить біля цього вікна й читає. Але зараз вона просто у
вітальні. І ми вам вдячні за це.
То он як? Так сильно подобається це вікно?
Мабуть, диван надзвичайно зручний?
Не дуже. Я, здебільшого, просто милуюсь видом.
Та я вже від цього втомилася. І дуже рада, що ви поруч.
О, я знала, що знайду тебе тут.
Мене знайшли.
Ми чекаємо, що Маркіз Самадані прийде до франчески вранці. Ти також будеш?
Думаю, буде краще, якщо я не братиму участі цього разу.
Бо як прийду я, то з'їм усе печиво, не залишивши жодного маркізу.
Сину. Учора на балі, ти запитав мене про дружбу і про те, чи може вона перерости в
кохання. Ти хотів щось обговорити зі мною?
Це люб'язно з твого боку, та це було суто філософське питання.
Я лиш хочу найкращого для Франчески.
Я прийду до вас пізніше.
Дуже добре.
БРІДЖЕРТОНИ
Мій найдорожчий читачу, таке запитання. Яка головна рушійна сила, що веде нас
нашим шляхом?
Ви мій соліситор. А ким будете далі, залежить від ваших слів.
Я повернуся, коли все владнаю.
Теж прийшли, щоб мене розорити?
Анітрохи. Я прийшов до вас у гості.
Містере Бріджертон. Я непроханих гостей не люблю.
Наш розум?
Чи серце?
І кузен каже: «Не буду ж я заперечувати того, що ти вбивав мені років десять».
Чарівно. Та поки ти не насмішив усіх моїх слуг, поясни нам, чим ми зобов'язані щастю
від твого приїзду до Лондона?
Пробач, будь ласка, за ці жарти перед слугами.
М-м.
Я вже звик, що прислуга у моєму маєтку – це уся моя компанія.
Саме відсутність вищого світу – головна причина. Не кажучи про брак жінок.
Що ж, тоді все чудово сходиться.
Я давним-давно зайнята. І тому ти… можеш мати таку кількість жінок, яку забажаєш.
Коли серце і голова не можуть дійти згоди, кожен вибір може здатися агонією.
Єдина людина, думки і почуття якої збігаються, — Її Величність Королева
-Шарлотта. -Ох. Сюди.
Схоже, що після зустрічі на балі Гокінса діамантове сяйво королеви, міс Франческа
Бріджертон, справді може стати новою маркізою Самадані.
Вона вас хвалить, Ваша Величносте.
А тобі видно аж звідти?
З моїм досвідом це дуже просто.
Тоді я рада, що в нас такий великий досвід проведення найвишуканіших прийомів.
Негайно організуймо ще один. Для підтримки нашої репутації.
І як шанс, вочевидь, підібрати партію для міс Франчески?
Відійди на один крок. Ти надто добре все зчитуєш.
Щоправда, все, що наповнює наші серця, зрештою, може стати причиною їхнього
розриву.
Сезон тільки починається і, як зазвичай, йде своїм шляхом.
Це торт?
-Здається, називається мьоль-фьой. -О.
Наш кухар розмовляв із кухарем лорда Самадані. Тому він точно задовольнить його
смак.
Сподіваюся, наш кухар не дарма над ним клопотався. Лорд Самадані може й не зайти…
Ні. Тщ-щ.
-До вас гості. -Так! Запроси.
Лорде Самадані, вітаємо. Наш кухар спік мільфей з нагоди вашого візиту.
Гіацинто, це не лорд Самадані. Будь ласка, вибачте за цю помилку.
Це все ж таки я помилився. Я приїхав до однієї з ваших доньок, якщо дозволите.
Е. До. моєї доньки Франчески?
Міс Франческо. Джон Стерлінг, граф Кілмартін.
Рада знайомству.
Навзаєм.
Ми з лордом Кілмартіном бачились на балі Гокінса, однак, я не мала нагоди офіційно
познайомитися.
Ясно.
М-можна? На два слова?
Залюбки.
Вона не говорить із ним.
У мене шок. Я вважала, що дотепність чи жарти відлякують женихів, але мовчанка іще
ефективніша.
Здається, їм і так добре.
Як їм роззнайомитись, якщо не розмовляти?
Ще й. прийшов до нас без попереднього офіційного знайомства.
Тут іще один гість, міледі. Лорд Самадані, до міс Франчески.
Леді Бріджертон, вітаю.
Вітаю, лорде Самадані. Я по частування.
Містере Бріджертон. Міс Бріджертон. А ви, мабуть, міс Гіацинта? Чи не так?
Який хвацький!
Міс Франческо. Дуже радий вас бачити.
Вітаю, лорде Самадані.
Здається, ми не знайомі, лорде.?
Кілмартін. Та я вже збирався. Не хочу заважати. На все добре.
О!
М-м!
І це вже третій лорд, який радить зректися клубу?
Кожен дворянин вважав за потрібне висловитись з цього приводу – через
вдавану. турботу.
Ця турбота хоч і нещира, та… коли ти це зробиш, вони на чомусь іншому
зосередяться.
Ти вважаєш, що я маю слухати їх? Віддати усе, що ми нажили?
Хіба не ти заявив, що треба прийняти все, що нам дісталось?
Навіщо обтяжувати себе справою, яка викликає спантеличення?
Мене вона не спантеличує.
Я клуб не віддам.
Я збираю свою колекцію з тисяча сімсот дев'яностого і після стількох років вважаю
за доцільне поділитися нею з вами.
Ми в бібліотеці. Хоч раз дай мені зазирнути в книжку.
Тобі не можна відволікатись. Ти маєш думати тільки про лорда Деблінґа.
Ця книжка про Північ, куди лорд Деблінґ скоро вирушить.
То хай він тобі все й розкаже. Чоловіки люблять усе нам пояснювати.
І якщо ти сама все прочитаєш, вони почуватимуться безпорадними та зайвими.
Мої вітання, дами.
Міс Фезерінґтон, читаєте про Північно-Західний прохід?
-Так. Я вважаю, що це. -Страх як складно. Ми ані бельмеса там так
і не зрозуміли. Якщо ваша ласка, поясните нам?
Які ж книжки захопливі. Я сам зібрав колекцію з понад тисячі.
Книжки люблять, коли їх колекціонують.
Так, правда.
Навряд чи в цій бібліотеці є хтось, хто прочитав книжку від А до Я.
Можливо, скоро в колекції буде й моя. Про трагедію дівчини, батько якої грозиться
видати її за свого древнього друга.
Це як в німецькій літературі.
Я допоміг тобі з кулею, але дівчата чомусь тріпочуть своїми віялами у твій
бік.
Потішиш нас завтра своєю присутністю? Якщо встигнеш відшити всіх шанувальниць.
Ми плануємо влаштувти гулянку.
Я думаю, що прийду. Гадаю, це піде мені на користь.
…З усього, що я колись бачив.
Виглядаєте когось, міс Фезерінґтон?
Ні. Я лиш. на книжки дивлюсь.
Що любите читати?
Це й драматичні повісті, і книги фактів, але…
…Правду кажучи, мене тягне знову і знову до історій про. кохання.
Що ж такого в цих сюжетах, що так манить вас?
Це історії про зв'язок, про надії на краще.
-Це звучить настільки тривіально! -Я радий дізнатись, що у вас є пристрасть.
Яка дає вам радість, як і дослідження дають мені. Ми в цьому схожі.
А чи є романи, в яких чоловік дуже довго подорожує, а його дружина лишається і дбає
про маєток?
Щоправда, виходить якось не надто сентиментально.
Не обов'язково.
Якщо вона. має свої інтереси в житті, то. вони були б дуже щасливі.
Практична партія… та ще й щаслива. Звучить дуже гарно.
І. як, я насмілюсь, цей. уявний джентльмен. освідчився б юній леді?
У якої немає родича-чоловіка.
Зві-звісно, якби ви писали цей роман.
Гадаю, він запитає в її матері.
Ясно… І якщо мати благословить вона скаже йому «так»?
А ти не думав? Чому вони вважають, що їм хтось винен?
У книжці й прочитаєте.
Тобі зле? Здається…
Я боюсь, мій ентузіазм десь… далеко. Вибач.
Може подивитися хочеш? Ти вже заплатив.
Гаразд.
Пішла! Но!
Вітаю.
Рада вас бачити!
-…Заскочимо до пекарні? -Якщо маркіз на балі королеви вдруге тебе
запросить, це чітка ознака його інтересу.
Ще побачимо, чи він на перший танець мене запросить.
О, запросить – повір. Та якщо цей інтерес не взаємний, і…
Це лорд Кілмартін. Е. Ти знаєш його рідних?
Та не дуже. Тримаються осторонь, не відвідують заходів. А тебе цікавить він?
Вітаю, лорде Кілмартін.
Міс Франческо. Леді Бріджертон.
Ви так швидко пішли тоді від нас.
Так, бо у вас тоді були гості.
Я думала, ви прийдете на відкриття колекції лорда Фуллера.
Ні. Я рідко відвідую світські заходи, якщо цього не вимагають правила хороших
манер.
Ясно. Виходить що ви отак зупинили нас лише із чемності?
Але… зупинили мене… ви.
Легкий мотив. Мед для вух.
Приємна музика, так?
Щиро кажучи… ні. Темп надто мінливий.
Щойно ти починаєш пройматися мелодією, вона закінчується. Таку композицію варто
грати в три чверті, щоб насправді відчути музику.
Браво! Яка насолода!
А це доречно. Е-е… даруйте мені.
Грайте ще.
І, до речі, ні. Він геть мене не цікавить.
Е…
Я в захваті.
Там гість до міс Каупер, міледі.
О.
Елоїзо.
Крессідо. Леді Каупер.
У вас дуже затишний дім. Він як. музей, так би мовити.
Ми гостя чекаємо, міс Бріджертон.
А я саме до міс Каупер заскочила. Якщо дозволите.
У тебе все гаразд?
Те саме запитання. Ти вчора була сама не своя.
О. Я не пригадую, щоб подруги ось так до мене приходили.
Справді?
Я нікого не звинувачую.
Бо у нас так… як у мавзолеї. Хіба ні?
Усе гаразд?
-Я казала, що ми чекаємо на гостя. -Так, але недостатньо чітко.
Міс Бріджертон, я можу поговорити з дочкою? Наодинці.
Авжеж.
Щоб я тебе більше не бачив із тією Бріджертон! Ніколи в житті. Ти мене
зрозуміла?
Ти точно не зможеш піти з нами на вечерю?
Дві третини лордів закрили свої рахунки.
Перш ніж шукати стороннього бармена, я маю владнати цю проблему.
Або нового декоратора, або… кухаря.
Я впевнена, ти щось придумаєш.
…І мандруючи Європою, я зустрів гречанку на Балканах.
Мій учитель не знав, куди ховати очі, поки ми «знайомились»… шість місяців поспіль…
по всьому півострову.
Нагадав мені дівчину, заради якої варто було їхати аж у Французький Квартал.
А.
Вгорі їй було чим похизуватися. І я зараз не про її розум.
А що в тебе, Бріджертон? Ти довго мандрував.
Подорож була насиченою? – ці гарячі дівчата… з Півдня.
Я ж розповідав історію про графиню, чи не так?
Так, але без жодних подробиць.
Ну, джентльмен не може розповідати геть усе.
Ой, ти чого? Де тут джентльмени серед нас?
З цим я погоджуся.
Вибачте мені. Але це втомлює. Ви не згодні?
Нав'язана нам необхідність залишатись… байдужими до єдиного в житті, що справді
важливе. Це ж та сама самотність.
Міс Фезерінґтон.
Мама?
Лорд Деблінґ попросив мого дозволу посвататись.
Ти дала його?
А могла не дати?
Ти у нас молодчинка. Кажуть, що лорд Деблінґ має один із найбільших маєтків у
Мейфері.
Двадцять чотири слуги, цілий парк карет. А ще він сказав, що часто подорожує, і
тому, тільки ти одна керуватимеш його маєтком.
Уявляєш, який вплив ти тепер матимеш? Який вплив це дасть усім нам.
Мама, я ще не сказала "так".
Але ж скажеш.
Й-його мандрівки мають переваги. Я люблю бути сама, але…
Але що?
Пенелопо, ти витратила гроші на новий одяг, зачіску. І це дало бажаний ефект.
Лорд Деблінґ — це синиця в руках. Причому, надзвичайно гарна.
Це ненажерливість називається. Чого ти іще хочеш?
Тільки не кажи, що хочеш кохання.
О! Саме тому я віднаджувала тебе від книжок. Кохання – це вигадка.
Воно існує лише в твоїх повістях. А ти знаєш, що таке романтика?
Це безпека. Вчини правильно, Пенелопо. А якщо не зможеш, я сама це
зроблю.
Вже готові, міс?
Так.
Рукавички, мем.
Дякую, місіс Вілсон. Коліне, усі вже в кареті. Ти не зібрався?
Ні. Хотів сказати – я сьогодні буду вдома.
Ой, а вигляд у тебе кепський. То це ти гуркотів на весь дім у коридорі цієї ночі?
Усе! …Добре.
Знаєш, ти завжди був чи не найчутливішим з усіх вас. Завжди знав, що потрібно іншим.
Завжди старався бути корисним або… вигадував… жарти, щоб підняти настрій.
Ти не ставиш себе на перше місце. Я пишаюся твоєю чуйністю.
Але жити на догоду іншим?
Я думаю, часом це виснажує.
Боляче мабуть. Хоч, я не докоряю, що ти броню вдягнув. Чесно.
Але будь обережний щоб броня не приросла і не заіржавіла так, що вже й зняти не
зможеш.
У мене сильне похмілля. Пробач мені… що не їду.
Я всього-на-всього хочу відпочити.
М.
Мені тільки шкода що ти можеш втратити плоди своєї праці. Я чула, Пенелопі можуть
сьогодні освідчитись. Леді Фезерінґтон хизується цим кожному, хто має вуха.
Сьогодні?
Які прудкі.
Ти теж руку доклав.
М.
Я дуже хочу, щоб тобі полегшало.
Рушай!
Ліворуч.
-Пр-р! -Міс Горн!
-Ви чарівна сьогодні. -Вітаю.
-Добрий вечір. -Вітаю.
Можливо, ця невелика вистава… сьогодні надихне моїх голубків.
Міс Фезерінґтон. Леді Фезерінґтон.
Вітаю.
Хочете викрасти мою доньку для танцю, лорде Деблінґ?
У неї залишилося одне місце в танцювальній картці.
Не одне, власне.
В такому разі чи ви дозволите зайняти одне з них?
Леді Бріджертон.
Лорде Андерсон. О, дякую, але пропав апетит.
-А ви відпочиваєте? -О, не те слово. Я, відколи
одружився, небагато часу проводив у Мейфері.
У передмісті можна гуляти, дивитись на ліс і лежати просто перед маєтком.
Тепер ви розкажіть, як можна проводити час у місті?
Я боюся, що більшість любить втручатися в життя молоді. Принаймні, це улюблене хобі
нашої з вами сестри.
-Моя сестра сватає інших? -Ні, свахою її назвати важко. Вона формує
суспільство на свій розсуд, і їй це добре вдається.
Невже ви цього про неї не знали?
Ми е-е-е… заново знайомимось. І хто ж наразі ціль її «суспільної діяльності»?
Е-е. Моя донька, Франческа.
А.
Хоча я не впевнена, що вона відчула це "сяйво".
-Що ж, якщо це важливо… -М.
-Часом вогонь розгорається поволі. -М.
Мій шлюб любовним не назвеш, та й надто пристрасним на початку…
Та я нею захоплювався. Ми були щасливі до останнього дня.
Я щиро співчуваю вашій утраті.
Може, надія ще є.
М-м.
А в нашій парі було кохання… тож… я тільки так умію.
Прийміть мої співчуття.
Але я заздрю таким. Адже вам пощастило відчути кохання.
Це саме те, що я не полишаю надії відшукати на старості літ.
Здається, це сяйво горить особливим вогнем.
Справді горить.
І навіть леді Віслдаун не могла не відзначити блиску моєї пари.
То може, це відчинило двері для більш дружнього союзу між королевою та
пліткаркою.
Маю визнати, що так і є.
Я теж з нею згодна.
Я вам вдячна, дуже. Що склали компанію.
Шкода знову пропускати бал, і водночас не хотілось приходити сюди самій.
Бо з вами мав би бути ваш чоловік.
Містеру Мондричу, схоже, дуже важко відмовлятися від колишнього життя, хай як
сильно я його сюди тягнутиму.
Він дуже прив'язаний до свого бару.
Королева не буде прихильно усміхатися шляхетній людині, яка працює в клубі.
Ви маєте довести містеру Мондричу, що ваше нове життя варте його пожертви.
А в минуле часом дуже небезпечно навідуватись.
Вам сподобався балет, містере Бріджертон?
Дуже сильно. Настільки, що задумався над своїм покликанням. Танцювальним.
О!
Так.
А. Леді Арнольд. Ходіть до нас.
Лорде Фуллер. Леді Фуллер. Рада зустрічі.
-Знайомі з містером Бріджертоном? -Знайомі.
Трішки.
Недовго. Та це насолода була. Ми обмінялися своїми думками про балет.
Маю зауважити, я не бачу потреби танцюристові привселюдно догола
-роздягатись. -М-м.
Він точно міг би одягнути сорочку.
Цілком з вами згодна. Ходити роздягненим – це жах.
Елоїзо, ось ти де. Шукаю тебе весь вечір.
Тобі ж не можна зі мною спілкуватись.
Адже я одна з тих Бріджертонів.
Ти почула.
Даруй мені за мого батька.
А ти – що я назву його дурнем.
Елоїзо!
Якщо ти змушена мене уникати. Я розумію.
Ні, нехай батько це терпить. Тим паче… він дурень.
Ти геть не схожа на інших, Елоїзо. Як тобі стає на все це сміливості?
Це не сміливість. Я не розумію, чому інші бачать все не так, як я.
А як саме ти все бачиш?
Ну… якщо вже ти спитала…
-Трясця! -Дай мені.
Ах… Кхм.
Сестро? Куди це ти?
Я вже хочу спати. Балет відтанцювали, королева задоволена своїм сяйвом… а я хочу
приділити трохи часу тільки собі.
Якщо ти з усіма закінчила, я хотів би, щоб ти і мене посватала.
Я чув, що ти тут «формуєш суспільство». А я саме зустрів неймовірну
-жінку. -Я не знаю, що ти там чув, та я прошу
тебе не вмішувати мене в свої брудні
походеньки. Це мені геть не цікаво.
Я розумію, наскільки мої дії можуть здатися розпусними, але запевняю: це від
щирого серця.
Твоє серце тепер у бриджах?
Міс Франческо.
Лорде Кілмартін. Я, на жаль, виснажена після танців із лордом Самадані.
Тож я не маю великого бажання розмовляти.
Хіба мовчанка - не наша улюблена форма спілкування?
Пробачте мені за різкість під час минулої зустрічі.
Я хотів вам віддати ось це.
Я, загалом, не багатослівний. І боюся, не вмію гарно підбирати слова.
Та я завжди щиро вірив у силу жесту.
Міс Франческо, я приніс вам лимонад.
Пробачте мені, лорде Самадані.
Мама, я вже страшенно хочу додому. Якщо ти не проти.
Ну я…
Знайдімо спершу твоїх сестру і братів.
Авжеж. Лорде Самадані. Лорде Кілмартін.
Що там коїться?
Я бачив, лорд Самадані приніс міс Франчесці лимонад. А тепер вона…
…Не п'є його лимонад.
Саме так, Ваша Величносте. Вона справді не п'є його лимонад.
А можливо, воно й на краще.
Діти справді забирають стільки часу і висмоктують красу.
-Хоча, у нас її більше ніж вдосталь. -Радиш нам просто здатись? Ой!
Від тебе навіть груди болять.
О. Ні. Е-е… Вибач мені.
І власне, вони набряклі весь тиждень.
Е, кхм. Ти мене мавпуєш?
У мене безперервно болять груди. І це не через водянку підшлункової.
Мама каже, це явна ознака вагітності.
М. Хіба?
Містер Бріджертон.
Сподіваюся. Десь із слабохарактерними жінками.
І не кажи.
Бріджертон. Навмисно запізнився?
Тільки туди іти не варто. Краще з нами.
Хоча, зараз ми йдемо у «Вайтс», а не в той жахливий бар Мондрича.
Даруйте.
Усе гаразд, міс Фезерінґтон?
Все чудово.
Радий це чути.
Дозвольте запитати, мілорде?
Авжеж.
З огляду на те, як часто ви подорожуєте, я розумію, чому ви шукаєте собі пару, але…
Чи ви припускаєте що з часом… в нас зародиться кохання?
Я не знаю. Робота займає стільки місця в моєму серці, що, може, для іншого вже не
залишилось.
Але я дуже радий, що ви живете таким насиченим життям.
Сьогодні ви особливо гарна, міс Фезерінґтон.
Й уяви, скільки вільного часу в нас буде, якщо вічно не думати про заміжжя?
Часу, коли можна читати чи обмінюватися ідеями, чи робити щось інше
-без мети заарканити чоловіка. -Це цікаво.
Скажи!
Ні. Я про те, що твій брат іде просто до Пенелопи й лорда Деблінґа.
Дозволите мені?
-Коліне, я… -Це лише на мить.
Там щось діється.
Здається, вам треба щось з'ясувати. Я вас залишу.
Повернемося до цієї розмови наступного разу. Так?
Еее.
Лорде Деблінґ. Ви надто гарний, щоб так іти.
Я залюбки продовжу з вами цей танець. Якщо бажаєте.
Ти зіпсуєш наші стосунки з Деблінґом.
Можливо, це й на краще.
Що це значить?
Пен, яке заміж? Ти не знаєш його.
Я достатньо його знаю.
Я чув, він поїде. На три роки.
Я це вже знаю, Коліне. Дорога тільки туди займе один рік.
Здається, вони засмучені. Ерос і Психея зчиняють сварку.
На що ви натякаєте, міс Каупер? Я думав, вони друзі.
Вони давні друзі. Відколи Фезерінґтони почали жити навпроти.
Навпроти маєтку Бріджертонів?
Саме так.
Все ясно.
Я змирилася з тим, що може дати лорд Деблінґ. Я прийму пропозицію.
Дякую за танець, міс Каупер.
Я допомагав тобі знайти чоловіка, але я не дам тобі скоїти помилку.
Єдина помилка – що я звернулась по допомогу до тебе!
Лорде Деблінґ!
Пробачте, що нам завадили. Я знаю, що бал закінчується, але повернімося до нашої
розмови?
Скажіть, чому ви так часто сидите біля вікна своєї вітальні?
Я…
Весь тиждень ви когось виглядали.
Я думав, може, ви… посварилися з містером Бріджертоном.
Але тепер я підозрюю, що ви виглядали його з іншої причини.
З тієї ж причини ви надаєте перевагу своєму вікну у вітальні, тому що звідти
добре видно будинок навпроти.
Я не розумію, про що ви. Я…
Я говорю про містера Бріджертона… і почуття між вами обома.
Я вас запевняю, Колін Бріджертон не мав і не матиме до мене почуттів. Це просто
смішно. Ми друзі. І не більше.
Та ви хочете цього.
-Я зовсім… Це навіть не… Це неможливо. -Я питав не про можливість. А
про ваше бажання, щоб так було.
Міс Фезерінґтон, я поїду через деякий час.
Мені важливо знайти собі дружину, яка не зацікавлена більше ні в кому, окрім мене.
Хай що ви для себе шукаєте, я бажаю знайти це. На все добре.
Куди він пішов? Що ти зробила?
Тільки це цікавить? А як же я?
Бо я буду важлива тобі лише тоді, коли вийду заміж за лорда?
Мама, я вагітна. Я думаю. Кхм-кхм.
Агов? Ти що, не рада?
Кажуть, що серце завжди вводить голову в оману.
Вйо! І пішла!
Франческо.
Лорд Кілмартін… Переробив музику, яку ми чули нещодавно, саме так, як я й уявляла.
І коли обирають серце, а не голову, весь здоровий глузд часто кудись зникає.
Та все ж таки, тіло завжди знає, що потрібно йому найбільше.
І ваша авторка не з тих, хто заперечує вікову мудрість серця, яке шалено б'ється.
Стій!
Пенелопо.
-Я не хочу говорити з тобою. -Будь ласка!
Впусти.
Спочатку до маєтку Бріджертонів.
Так, міс.
Чого ти хочеш?
Лорд Деблінґ освідчився?
Яке тобі до цього діло?
Я маю знати. Він освідчився?
Так дивно.
Коли я просила тебе допомогти мені з пошуком чоловіка, я не думала, що ти також
можеш мене й відмовляти.
Я маю це право, ти мені не байдужа.
Ти не вийдеш за нього!
Він покине тебе і ще він занадто специфічний. Він… Він просто тобі не
підходить, Пен.
Освідчення не було.
Насправді він кинув мене через тебе.
Бо після твоєї вистави він подумав, що ти маєш почуття до мене.
Ця думка настільки абсурдна, що я можу хіба що сміятись.
Тепер прошу: ми мовчки доїдемо, і ти даси мені спокій!
Не можу.
-Будь ласка! -Я не можу! Бо я…
А якби в мене були почуття?
Що?
Я змарнував стільки часу на те, щоб бути черствим; бути таким… яким хоче мене
бачити суспільство.
І на мить я подумав, що це вдалось. Та минулі кілька тижнів були сповнені
змішаних почуттів.
Наприклад, абсолютна нездатність не думати про тебе. І поцілунок.
Почуття, коли я марю тобою уві сні. І власне, я хочу спати, бо тільки там я з
тобою.
І почуття… схожі на тортури. Але від яких я не можу… і не хочу, я просто не хочу…
відмовлятись.
Прошу. Не кажи того, чого не відчуваєш.
Я так відчуваю.
І це єдине що я хотів сказати тобі тижнями.
Але… Коліне, ми друзі.
Так, проте.
Пробач мені. Ем… Я не знаю, про що я думав.
Та я хочу не просто дружити.
Дуже хочу.
М.
-Коліне! -Що?
Ми біля вас.
О, Боже. Чому мій візник не поїхав далі?
Думаєш, нас бачили? Я геть забула про все на світі.
Що ти робиш?
Коліне?
Ти зі мною йдеш?
Що? Твоя сім'я побачить мене.
Заради Бога, Пенелопо Фезерінґтон. Ти за мене вийдеш заміж чи
ні?