СЕРІАЛ НЕТФЛІКС
Мій найдорожчий читачу…
…Попри те,
що більшість сезонів нашого шлюбного ринку проходять за передбачуваним сценарієм,
найбільше авторці подобається, коли є… елемент несподіванки.
А несподіванка, кажуть, - це наполовину таємниця,
і наполовину – швидкість.
І вчора це рішення було ухвалено справді блискавично.
Ми заручилися!
О!
Гіацинто. Дивись тільки, не задуши її.
Просто ми стільки років знали Пенелопу, і тепер вона – моя сестра!
Я така… щаслива за вас обох.
Дякую, леді Бріджертон.
Елоїзо, а з тобою що не так?
Не можу повірити, що мій брат ожениться раніше, ніж я почну ходити з ним в
-таверну. -М-м, даруй мені, брате.
Вибачте.
Дай мені Прошу.
-Елоїзо. Елоїзо, стій. -З моїм братом? Ти зараз серйозно?
-І як довго це триває? -Не дуже. Я здивована, як і ти.
Давно в тебе до нього почуття?
Не відповідай, я не хочу знати.
Ти не можеш за нього вийти!
-Елоїзо… -Він знає… що ти Віслдаун?
Ні. Він не знає, і ти… Елоїзо, не кажи йому, прошу.
Колін не такий як лорд Деблінґ. Він не їде на кілька років, і дуже скоро дізнається.
І поки не знає, яка ти насправді, він не зможе тебе кохати.
Це так, проте… прошу… хай він почує це від мене.
Дай мені… трохи часу, щоб знайти слушну мить.
Я скажу йому – даю тобі слово.
Дуже добре.
Що сталось?
Вона засмучена, ясна річ.
Все буде гаразд. Я переконаний.
Незалежно від того, як це сталось…
…Зараз найсолодший час для щасливої пари.
БРІДЖЕРТОНИ
Кому «Віслдаун»?
Віслдаун!
Хто ще не взяв «Віслдаун»?
Свіжий випуск «Віслдаун»!
Я візьму це, дякую.
Дякую, сер.
О.
М.
Це леді Віслдаун?
Я думаю, тобі вона здасться типовою.
Нетипово для жінки казати, що вона думає.
М-м.
І власне… тобі також варто прочитати.
Що?
«…Несподіванка, кажуть, - це наполовину таємниця,
і наполовину – швидкість».
«І вчора рішення було ухвалене справді блискавично»
Обов'язково читати це вголос, містере Денкворт?
Якщо ми читатимемо, залишиться менше розуму для дитинки.
Мама, мабуть, багато читала, коли тебе виношувала.
Далі вона пише: «Для всіх може стати несподіванкою,
що так зване сприяння містера Бріджертона в пошуках чоловіка для міс
Фезерінґтон
натомість призвело до того, що вони знайшли одне одного».
Дай мені.
Хм. Колін Бріджертон заручився з міс Пенелопою Фезерінґтон.
Ти доклала руку до цієї події?
Я не причетна до цього. Та мене ця новина навіть тішить.
Брак природної краси ваше місто компенсує розвагами.
Хм. Зі свіжими плітками нам не треба свіже повітря.
М.
Ой, лишенько.
Послабила пильність лише на тиждень – і моє сяйво уже відмовляється від
лимонаду мого маркіза.
Можна лише уявити, які аналогії проведе Віслдаун у своїй газеті!
Порівняє мене із квасним фруктом або знайде зухвалу цитату,
щоб висміяти мене перед підданими!
Принесли, Ваша Величносте.
Читай мені.
Е-е… А. «Міс Франческа Бріджертон також не пасе задніх.
Здається, їй довподови не маркіз Самадані, а Джон Стерлінґ, граф Кілмартін.
Безумовно, гарна партія».
І це все?
Так, Ваша Величносте.
Не поспішай.
Я сподіваюся, твої думки чисті. Адже ми повертаємось до родинного дому.
Я лиш милуюся красунею-дружиною… і майбутньою матір'ю мого маляти.
М-м.
Так хочу всім розказати.
Що аж хочеться кричати, аби почув увесь Мейфер!
І ви бачили?
Так. Вона була просто чарівна. Очей не відірвати.
О! О, мої діти!
Приїхали нарешті!
Якщо так зустрічатимуть, я мандруватиму частіше.
Брате.
Мої любі.
-Рада тебе бачити. -Брате. Вітаю.
О.
А ти звідки повернувся?
Ранкова прогулянка.
Так.
Я прочитав у «Віслдаун» вельми цікаву звістку.
-Мм-мм. -О.
-А. -О. І що пише?
Брате, скажи їм.
Ти зволікаєш – скажу я. Колін заручений з Пенелопою Фезерінґтон.
Гіацинта радіє більше ніж усі ми.
-Щирі вітання. -Дякую.
-О! Яка чудова звістка. -О.
Авжеж.
Дякую. Я на сьомому небі.
Здається… кхм… нам, братам, є про що погомоніти.
-Ну що в нас тут ще цікавого? -Як ви?
Я теж… один із братів.
Для мене ти – як хатнє звіря.
-Чому? Це так образливо. -Скоро почнемо приготування…
Використала мене.
Це єдиний можливий висновок. І вона першою зустріла мого брата.
Я тепер думаю, що вся наша дружба – це продуманий план, щоб дістатись до нього.
То радій, що ви вже не подруги.
Пробач. Це, звісно, шокує та… я пережила власний шок.
Батьки повідомили, що вони обмірковують пропозицію руки та серця.
Від лорда Ґріра.
Лорда Ґріра? Але ж він… уже однією ногою в могилі.
На жаль, ні. Цей старий дід запевнив мого батька, що він сповнений сил.
Я… не говорила б стільки, якби знала про твоє лихо.
Та все гаразд. Якщо мій чоловік буде годитись мені в прадіди…
…Я хоча б візьму його гроші і стану світською дамою, як леді Денбері.
Ходитиму на бали і… фліртуватиму із вдівцями.
Гарне було б життя.
В Девоні було дуже добре… проте… в нас є важливіша тема.
-Хм. -Хм.
По-перше… поясни.
Цей погляд взагалі недоречний.
-Погодься: це сталося спонтанно. -Спонтанні були минулі заручини. Тому я
не ображуся, якщо ви схильні вважати мене дурнем.
Мої почуття до Пенелопи не з'явились зненацька.
Я знаю її дуже давно і можливо, я… завжди щось відчував.
Я дурень хіба тому, що раніше не збагнув.
М-м.
Ти сказав їй про це?
Сам фінал, заручини… все сталося досить… стрімко.
-А. -А. Стрімко, бо ти…
Влаштуєш дуель із рідним братом?
Чи…?
Що ж, ти на ній оженишся, і… у вас кохання, здається.
Це найважливіше. Але скажи їй.
Ну гаразд. Я піду до Пенелопи просто зараз.
Спершу… за ваших дружин.
Мої вітання.
Дякую.
Кхм-кхм.
Ти уявляєш? Я й не знав.
Мама.
Звідси я маю дізнаватись про заручини?
Сидиш у себе увесь день… а я маю читати про це у «Віслдаун»?
Не дуже хотілось повідомляти тобі радісну новину.
«Радісну»? Так ти її називаєш?
Як інакше? Я виходжу заміж.
Лорд Деблінґ був би кращою парою.
Хай це непросто, та попри всі ексцентричності… це був би надійний шлюб.
І на кого ти його проміняла? На сусідського хлопчика, який ще й став
-найбажанішим кавалером сезону? -Я не вважаю це дурістю.
Колін небайдужий до мене.
Може і в коханні зізнався?
Не зовсім… не цими словами.
О, Пенелопо.
Ти вже забула,
як Бріджертони з нами поводилися – як із собаками – коли схему Марини розкрили?
А тепер ти гуляєш до ночі без супроводу.
А тоді приходиш вранці з новинами про заручини з тим самим Бріджертоном, пішовши
на казна-які хитрощі, щоб заарканити його.
-Даруйте. -До вас Містер Бріджертон, мем.
Містере Бріджертон, яка несподівана радість.
Я не надовго. Та оскільки ми говоримо відверто…
-Ви не мали цього почути… -Я ще не закінчив! Ваша
дочка мене не заарканила.
Я їй освідчився, бо кохаю. І не менше.
І якби ви так палко не переймалися своїм статусом, то побачили б,
що Пенелопа найдостойніша серед вас.
І в майбутньому раджу вам не очорняти ім'я Бріджертонів вашими судженнями.
Я хотів це показати перед весіллям.
Він належить нам вже досить давно.
Це буде наш дім.
Я знаю, зараз тут не дуже, але… ми поставимо нові меблі та оздоблення…
Боїшся, що ми будемо тут одні? Тут… ще немає прислуги… та я думав… якщо вже
-одружуємось… -Ні.
Ти не уявляєш, як багато це значить для мене.
Те, що ти сказав моїй матері. Ніхто мене так не захищав.
Я завжди тебе захищу.
Бо я кохаю тебе…
Пен.
Упевнений?
Твоїй матері я сказав лише правду.
І ще поглянь… Дивись.
Ти… найрозумніша і найсміливіша для мене.
З тобою я стаю таким, яким не бачив себе ніколи.
А ще те, як… твоє волосся… каскадом спадає на плечі.
І як сяють… твої очі… Як два сині озера. І пружність…
…Твоїх привідкритих губ…
Ніжність твоєї шкіри.
А іще… інші частини тіла… про які я мріяв.
Скажи мені зупинитися, якщо ти не хочеш.
Я не хочу, щоб ти зупинявся.
Лягай.
Кхм.
Ти така вродлива.
Скажи, що робити.
-Я зроблю все. -Ні.
Скажи мені.
Ти можеш… торкнутись.
Де?
Де хочеш.
Не там.
Ще рано.
Можна?
О, так. О, так.
Чому ти зупинився?
Ти готова?
Буде іще?
Буде боляче. Я тут безсилий, але обіцяю…
Так буде лише перший раз.
Ти як?
Все гаразд.
Усе гаразд?
Все прекрасно.
Повторимо ще?
Дай п'ять хвилин.
Навіть десять.
М.
Ентоні, нам не можна.
Чому?
Тому що Ньютон дивиться.
Зауважу, що я мала рацію.
Щодо твого пса?
Нашого пса. І ні, щодо новин. Зараз не найкращий час розповідати рідним.
Через заручини… та стосунки Франчески й лорда Кілмартіна.
Твоїй матері не до нас. Потримаємо це в таємниці ще трохи.
Ти тільки через це не хочеш казати їм? Ти щаслива? Сподіваюсь.
Дуже щаслива.
І дуже зайнята.
Я маю спланувати прийом з нагоди заручин. Поки не призначили іншу віконтесою.
І перший крок - облаштувати маєток.
Давно від вас нічого не чути.
-Погода прекрасна! -Він скоро приїде.
-…Це майже вирішено. -Який гарний пес.
Хороший хлопчик.
Я займаюся музикою з п'яти років.
Попри те, що не дотягувалась до всіх клавіш.
Моя сестра Дафні почала вчитися, і я благала мама дозволити мені сісти з нею.
Коли до неї приходив викладач, я прокидалась о шостій, щоб позайматися.
Краще б замість камердинера мене будила ваша гра.
Моя сім'я сприймала це інакше.
Ентоні на цілий тиждень заховав мій стілець, щоб я його не будила.
Мабуть, тому він переїхав у холостяцьку квартиру.
Е-е, а віконт він удома тепер, чи не так?
-Так. Із моєю невісткою. -Леді.
М-м.
Аж нудить від того, наскільки вони ідеальні. Майже.
Може, вас нудить від самої ідеї? Заміжжя.
Ні, я… я хочу заміж. Дуже сильно, до речі.
Аби лиш чоловік не ховав від мене стілець для піаніно.
Навіть думки немає.
Е, знайдіть один-два додаткових столики для десертів.
О, і потрібно більше печива з корицею. Ґреґорі їх любить.
Авжеж, мем.
Наразі це все, місіс Вілсон. Дякую.
Що ж… Я просто мушу перепочити від планування нашого вечора.
Тобі це добре вдається.
О, ще б пак.
Та я зараз краще б верхи каталась. Тільки не кажи матері.
М-м.
Про Пенелопу думаєш?
Я не зовсім здивувалась, що вона це від мене приховувала. Це вже не вперше було.
Але Колін?
І я знову маю миритися з тим, що всі тепер парами ходять.
Мені б теж покататися верхи. Образно кажучи. Я не люблю коней.
Родина – це все. Тому поговори з Коліном; скажи, що ти відчуваєш.
Кращого відчуття, ніж правда, не існує.
Тоді знай: Ґреґорі не їсть печиво з корицею,
бо через Бенедикта з'їв усю миску і блював.
А.
Він любить фруктове желе.
О.
Що ж. Хай буде так.
Дякую.
Мем. Усе гаразд?
Це образливо, що містер Бріджертон вважає мене зацикленою на статусі?
Наче це злочин – відстоювати місце цієї сім'ї у суспільстві.
В цьому немає нічого такого, мем.
І як я мала знати, що у них взаємне кохання?
Це так нетипово. Не лише для Пенелопи. Для будь-кого з нас.
Я впевнена, вона зрозуміє. Ви хотіли захистити її.
І може, ви так їм і скажіть?
А щодо статусу… Зв'язок із Бріджертонами вам
зараз не завадить. Я сказала, що вас немає.
Це той соліситор, що рознюхував про Джека Фезерінґтона. Хоче знову вас бачити.
На голові хаос?
Так.
Це ти мій хаос.
Тобі сподобалося? Адже ти досвідченіший.
Ніщо на світі не зрівняється з цим.
Навіть жінки в Парижі?
Даси почитати рукопис? Ти обіцяв, що даси.
Обіцяв. І я людина свого слова.
Я маю тобі дещо сказати.
Кажи.
Чорт, мабуть, це слуги. Принесли мої речі.
Поїдемо моєю каретою через парк. Ніхто не помітить.
Леді Денбері. Сідайте і розділіть зі мною цей знаменний день.
Що саме ми зараз святкуємо?
Поразку… леді Віслдаун.
Чуєте запах? Тхне слабкістю. Вона вже нікому не перечить.
Жодних зловтішань… або спроб обізвати моє сяйво
цього сезону посереднім.
Вона беззахисна.
Зараз саме час для удару.
І який ваш… план, Ваша Величносте?
Це уже навіть не план.
А.
Саме в цей час королівські посланці вже крокують містом.
О, леді Денбері… нам з вами буде дуже весело.
-Послання від королеви. -Дякую.
-Від королеви. -Дякую.
-Ви уявляєте… -Так.
Візьміть і ви також.
О! Легше.
Іменем Її Величності.
Що це?
-Ану пішла! Вйо! -Послання від Королеви.
М-м!
«Дорогі представники найшанованішої знаті. Цим я заявляю…
«…Цим я заявляю, що кожен, хто надасть палацу законні докази особистості леді
Віслдаун, отримає п'ять тисяч фунтів стерлінгів винагороди.
Щиро ваша, Її Величність Королева Шарлотта».
Нарешті. Ця жінка дістане по заслузі.
Уяви собі: викрити Віслдаун.
Ти не підеш на це.
А мені й не доведеться. Хтось інший виведе її на чисту воду.
О. Що ти хотіла сказати?
Нічого. Вже не має значення.
Хм.
Елоїзо. Я шукав тебе.
Е-е… Сядеш?
Кхм.
Вибач мені… що не сказав раніше про почуття до Пенелопи.
О, я краще постою.
-Елоїзо. -Так дивно чути від брата, що
він закоханий у твою подругу…
Ти знав, що ми посварились, і потайки робив своє.
Я знаю. І я про це щиро шкодую. Та я кохаю її. Причому сильніше, ніж можу
-описати. -То може, тоді й не варто?
І ти теж її колись любила. Ви були нерозлучними.
Пам'ятаю, коли Фезерінґтони переїхали на цю площу.
І відтоді почалося: «Пенелопа се» і… «Пенелопа те»,
«ми з Пенелопою прочитаємо «Дон Кіхота» і станемо лицарками».
Я була розбита, коли нас не пустили на фехтування.
Хм.
Пенелопа… стане твоєю сестрою… скоро. Ти сама про це колись мріяла.
І для мене… найважливіше… твоє благословення.
І для Пенелопи це також важливо.
О! Мало не забув. Я… маю подарунок.
Знаю, ти зневажаєш Віслдаун так само, як і я.
Ми окрилені вашими намірами щодо нашої дочки, лорде Ґрір.
Запевняю, якщо одружимось, ми станемо стовпами суспільства.
Як моя жінка, міс Каупер представлятиме мене.
Ніяких… модних суконь. Краще буденний одяг - сірий чи брунатний.
Як і дурних прогулянок в парку, чи безглуздих обговорень усіх пліток.
Ми відвідуватимемо не більше ніж один бал на місяць.
І це якщо в господарів високі моральні якості.
Я також не є прихильником музики. Бо сучасне мистецтво абсолютно скандальне.
Не можна, щоб її очі та вуха піддавалися впливу такого сміття!
Кхм. Це звучить… чудово. Адже ти згодна, Крессідо?
Дуже добре. І, авжеж, я… хочу мати дітей.
Я обожнюю дітей. Я планую десь чотири чи п'ять.
Авжеж.
Чому ніхто не шукає її імені в місцевому парафіяльному реєстрі? Вона ж десь живе.
Пропонуєш шукати в реєстрі запис «Леді Віслдаун»?
Ну очевидно що не тільки прізвище. В неї ж має бути якесь ім'я.
Гадаєш, так Леді Віслдаун і знайдуть?
Її не знайдуть, вона добре ховається.
Щодо «ховається»…
Як ти заарканила Бріджертона? Заклинаннями зі своїх книжок?
Дівчата. Не смійте ображати свою сестру.
-М… Ти ж сама… -Останнім часом ми всі
поводимося неналежно.
Від хвилювання за ваш ніжний стан та несподівані
заручини ми всі зовсім забули про себе.
Та як голова родини я нам нагадую: Фезерінґтони горою одне за одного.
То ти мене підтримувала?
Дійсно, я була суворою. Та цього вже немає.
І, на щастя, скоро прийом з нагоди заручин – і можна почати все наново.
Прийом?
На який Пенелопа і я поїдемо лише удвох.
А ви поміркуєте над тим, як змінити свою поведінку щодо вашої сестри.
Я піду читати.
Дуже добре.
Здається, єдине, що відбувається швидше,
ніж шлюб між міс Фезерінґтон і містером Бріджертоном, —
це стрімке повернення Лондона до старих звичок.
Поки леді Фезерінґтон квапиться долучитися до Бріджертонів,
Королева повертається до безрезультатного полювання на леді
-Віслдаун. -Пропустіть!
Однак, із цією таємницею поспішати не варто.
«Віслдаун»!
Виделки – ліворуч, а ножі та ложки – праворуч.
Мм.
-Чудово. Він дуже здібний. -Розум в нього від
матері. Ти згоден, Вілле?
Вибачте.
Ти маєш добре підготуватися до своєї першої появи у вищому світі.
-Як там рахунки? -Всі потрібно закрити.
Візьми перерву на тиждень.
-Я не можу так… -Можеш. І я наполягаю.
Ні, це виделка для риби. Молодець. А тепер знайди десертну.
Рахункам ти не потрібен, а родині – дуже.
Так… правильно. Яка має бути послідовність?
Оця має бути тут…
Так би відразу й сказали.
-… Так, добре. -Дякую. O. Вітаю, джентльмени.
Так, саме… А що…?
Ти себе перевершила. Чудова зала.
Дякую. Ви незрівнянні.
Але не такі як Ґреґорі. Брате. Який гарний циліндр. Де взяв?
Я скоро поїду в Ітон. Готуюся представляти себе в цій ролі.
Може, там твій мозок виросте, й капелюх буде якраз.
О! Тоді… Як господар дому, привітай наших гостей.
О. Вітаємо.
Міс Гіацинто.
Рада нашому знайомству, лорде Кент.
З нею вам буде нецікаво. А в мене новий лук і стріли. Показати?
Хм. Оформлення зараз дещо бідніше, ніж було колись. Так?
Майбутня дружино.
Вітаю.
А ви – мій майбутній син.
Леді Фезерінґтон. Приємно отримувати від вас таке тепле привітання.
Я щиро шкодую про свої слова.
Тепер це минуле. А зараз починається… наше майбутнє.
Що ж. Якщо це ваш намір, я втілю його з честю.
О! Скажу вашій матері, що вона прекрасно оздобила залу.
-Хм. -Цікаво, де тут напої?
Елоїза каже, міс Каупер сама напросилась.
-Я, на жаль, не міг їй відмовити. -Усе гаразд.
Добре. Навіть краще, що вона тут – нехай бачить твій тріумф.
Кожен, хто ставить під сумнів їхню пару, -- просто дурень.
І їй, щоб вийти за нього, треба було про-я-витись.
Вона неповторна юна леді.
Леді Бріджертон.
Лорде Андерсон, вітаю.
Маркусе. Я не думала, що ти також тут будеш.
Ми днями ненароком зустрілися на променаді.
Щасливий збіг.
Дійсно.
І я його запросила.
Ясно. Що ж, тост за… щасливу пару.
Лорд Ґрір жахливий, Елоїзо.
Все думаю, як обійти його пропозицію. Допоможеш?
Авжеж. Тільки… вибач.
Або мій брат до всьго ставиться з розумінням, або ти йому не зізналась.
Я чекаю слушної миті.
Питання не тільки в тобі.
Цей секрет, ця брехня — за участі королеви вона розкриється.
І тоді Колін дізнається, що я також причетна.
Якщо тобі так важко наважитись і відкритися, я змилуюсь і зроблю це сама.
У тебе часу до півночі.
-Твій напій. -О.
Усе гаразд?
О.
-Вітаю вас. -Е. Леді… Арнольд, прошу,
знайомтеся – моя сестра, леді Бріджертон.
Рада знайомству. І, до речі, ви добре попрацювали.
М-м. Я її вже обожнюю.
О. Даруйте.
Дозвольте представити мого брата: віконт Бріджертон.
Я чув лише найкраще про вас, мілорде.
Тоді ви не спілкувалися з моєю ріднею.
Лорде Кілмартін, розкажіть їм ту кумедну історію,
-яку розповідали мені днями. Про чоботи. -М.
О, так. Чоботи.
Ну, там цей… там був бруд…
На них було багато бруду. Е…
А ходімо щось вип'ємо?
М-м.
Що ви скажете?
Вони досить… подібні.
Так, але вам не здається, що краще б вона знайшла того,
хто вивів би її з її мушлі? Та й її Величність, думаю, проти…
О! Настільки, що аж оголосила винагороду за викриття Віслдаун?
О…
Може, й ти вдариш просто в лоб хоч раз?
-Адже ти не звикла прислухатися до дітей. -Ти глузуєш з мене.
Як і ти глузувала з мене торік.
-Так. -Даруйте.
Ось ви де, леді Бріджертон. Все ніяк не зустрінемось.
Обов'язок господині, як бачите.
-Я розумію. -М-м. М-м.
Вітаю усіх. Я скажу кілька слів.
Більшості з нас, коли ми падаємо з коня, радять знову сісти верхи.
А я скажу: лежи далі. Бо крізь багно ти можеш побачити свою наречену.
Саме моя несамовита манера їзди привела мене до зустрічі з міс Фезерінґтон. Пен.
О-…
І я дуже вдячний бути сьогодні з нею.
Скоріше б почати жити разом… пізнавати одне одного повністю…
І цінувати кожен день, прожитий разом.
Мої вітання.
-За вас. -За вас.
Будьте щасливі.
-Вітаю. -За вас!
-Гарний тост! -Щастя молодятам.
Кхм-кхм.
Дуже рада за вас обох.
За те, щоб ви дійсно знали одне одного.
Повністю. Поки годинник ще цокає.
Кхм. Годинник життя, звісно.
Час спливає. За ваше здоров'я!
-Дякую… Елоїзо. Я… я б… -Я хотіла б додати, як… я
пишаюсь… своєю донечкою, Пенелопою.
За партію сезону Та за сім'ю Фезерінґтон-Бріджертон.
Вже й не знаю: міцніші напої треба чи слабші?
А тепер, е-е… перейдімо до десерту. Та шарад… у вітальні.
Звісно, ходімо.
Ідемо?
Авжеж.
Вашій увазі наші правила.
Хто вгадує відповідь, читає наступну загадку. Таким чином,
черга передається по колу, доки не знайдемо кмітливого
генія або генійку.
Хто йде перший?
А. Я думаю, Пенелопа. Зрештою, це її вечір.
Так.
Ну гаразд.
Так.
Кхм. «Моя друга частина пов'язана з першою наполовину. А сама я - витвір весни».
-«Витвір весни…» Напевно, це якась квітка! -Фіалки. Незабудки. Лілеї!
-Ні! -Ні.
-Ой… Тшч! Тшч! У. -Ні.
Цвіт, який. пов'язаний із першою… частиною наполовину. Полуцвіт, квітка.
А-а.
-А-а-а. -Елоїза вгадала.
-Так. -Так.
Сестричко.
Молодець. Твоя черга.
Зараз буде.
-Точно. -Раунд другий.
Кхм. Дякую.
«Початок – те саме, що й «очільник»; у центрі – сталевий інструмент; кінець –
початок каламбуру; а загалом, я – проста загадка».
-Щось із "лом". Е… Ломака. Палиця! -Так, саме так. Гм… Ні. Ні!
-Може… це… ем… «головоломка»? -Так!
-А-а… -Розумниця.
-Дуже добре. -Розумниця.
Оце вже цікаво.
-Маємо думати швидше… Давай. -Так.
«Частина перша – майже друга; а друга – як і в слові «служба»; розмов про мене
-більше, ніж реальних дій». -Ворожба?. Можливо…
О.
Ні. «Майже друга, і «служба». Це дружба, чи не так?
Дійсно.
-А решта братиме участь у цій грі? -У них свої змагання.
І нехай їм настане кінець.
Принесу випити.
«Мій перший склад – м'який і жовтий, особливо навесні.
А склад наступний постійно втручається в чужі справи. А повна моя назва…
-Схоже, Нікі опановує шахи. -М-м. До речі, Дейзі
нарешті осідлала коня.
-Дійсно? -Угу. Вона зосередилась…
Переборола страх і зробила найважчий крок. А я в цю мить думала: «Шкода,
що її батько цього не бачить».
-Вони грають разом. -Перепрошую, я по напій.
-О, я буду вдячна. -Там є лимонад?
-Правильно. Мм-мм. -Так тримати, Вілле.
Нарешті.
-Складне було слово. -О, так. Насилу вгадали.
-Так. -Нарешті.
«Мій перший склад – це чарівний, легендарний сад. А другий – вигнута крива,
по якій плететься виноград; і щоб покласти бідам край,
в кінці мене знайдете скарб».
Райдуга.
Ви вгадали.
Ах!
Дуже добре.
А-а-а… Молодець.
-Справді. -Дуже добре.
Так. Молодець.
«Частина перша – найтемніший колір…»
Розказати мій план? Ну щоб мене не видали заміж.
…А друга – захищає очі…
Е, ем… Авжеж.
Я орендую квартиру у Відні…. І житиму за рахунок винагороди за викриття Віслдаун.
Тобі байдуже, що мене видають за втричі старшого чоловіка?
Авжеж, не байдуже. І я б насварила твоїх батьків, якби це що-небудь змінило, проте…
Хай би як я хотіла, щоб Віслдаун викрили, ти її не знайдеш.
Бо по-твоєму, я дурненька?
Н… Ні, я не це мала на увазі. Я її сама не знайшла б.
А ти ж розумніша ніж я.
Крессідо, я не хотіла. Прошу, мені не до цього зараз.
Я знайду спосіб забрати ці гроші.
-Лорде Кілмартін, вам подобається вечір? -Так. Дякую.
Кхм.
Поки мало слухачів, я хочу розповісти вам справжню історію брудних чобІт.
Кхм.
О-ось як було насправді. Ем…
Кхм.
У будинку з'явилась підозріла смуга багна.
М.
І ось ми: я, слуги,
і навіть моя мати,
вистежуємо цей таємничий
бруд по всьому дому.
Він з'являвся й після того, як його відмили, ніби від примари.
Дійшовши до кінця свого сліду, я глянув униз і виявив, що фантом – це насправді я.
Виходить, я йшов власними брудними слідами.
Це я про те що іноді не бачу того, що в мене перед очима.
Крім міс Франчески. Її… я помітив одразу.
Ваша правда, це дійсно гарна історія, як не крути.
Містер Бріджертон.
-Ходімо? -А.
-Так, звісно. -Молодець.
М.
Дякую.
«Частина перша – це відсутність; частину другу кожен має.
А хто ховає свою сутність, тих анонімом називають».
О-о-о.
Хм.
Може… «безіменний»?
А. Ну. Так.
-А. -Статус, який Віслдаун скоро втратить.
Королева всіх у цьому запевнила.
-А я думаю, що це… -Який сенс комусь видавати
леді Віслдаун? Це так… вульгарно.
Це сама Віслдаун вульгарна. Хоча, думаю, нам не завадить трішки вульгарності.
-Я хотіла сказати… -Якщо її викриють, це
призведе до краху її сім'ї.
І жодної надії на заміжжя.
Вибачте.
Треба сказати сьогодні.
Ти ж хотіла почекати.
Ти і я… зараз щасливі як ніколи.
Щиро кажучи, я б хотіла побути удвох трішечки довше.
Це великі зміни, але наше дитя…
жодним чином не змінить наші з тобою стосунки й кохання.
Такої суми недостатньо, щоб спонукати леді Віслдаун скинути маску.
Щоправда, багато хто за такі гроші й не на таке ладен.
Сьогодні три жінки бігли за газетярями, щоб дізнатися її ім'я.
Впевнений, вона боїться викриття.
Або, навпаки, цього прагне. Влада, безчестя,
свобода робити все, що вона хоче. Вже не кажучи про гроші.
А ще врахуйте той факт, що їй не доведеться виходити заміж.
А це слушна думка. Вона заживе краще ніж будь-хто з нас.
Але ви уявляєте, як їй жити з цією таємницею? Мабуть, це нестерпно.
Ти добре подумала?
Нестерпно – це жити подвійним життям.
Я видав би таємницю менше ніж за годину.
Ні, я серйозно.
Так, авжеж.
Ти куди втекла? Я тебе шукав.
Я… мала перепочити.
Я знаю… тебе щось тривожить. Я це відчуваю.
Весь вечір ти уникаєш мого погляду.
Ні, Коліне…
Я зрозумію, якщо в кареті ти просто піддалась; чи не розділяєш, моїх почуттів.
Коліне… Я маю дещо сказати…
Пен. Пен. Все гаразд?
Ні…
-Коліне. Я маю сказати… -Елоїзо, хай принесуть вологий рушник.
Пен…
Мамо, леді Денбері, у нас є новини.
Я при надії.
О! Це просто… найкраща новина!
Розкажімо всім іншим. Вони будуть у захваті.
Даруйте нам. Будь ласка.
Я з оголошенням.
Час покласти край спекуляціям.
Вам цікаво, хто така леді Віслдаун? Я вам скажу.
Вона - це я!
Міс Каупер, ви жартуєте.
Я не жартую. Я леді Віслдаун. І ваша правда. Я тепер можу все, що захочу.
Я… Я не можу дихати.
-Принесіть води. -Кличте лікаря.
Розступіться.
-Пен! -Води!