СЕРІАЛ НЕТФЛІКС
ЇЇ там не було.
Я теж так думаю.
Лорде Бенкс, вітаю.
-Ходімо привітаємось. -Не скажу, що я здивований, люба.
Ми її не отримали. Як і всі, власне.
Мабуть, Її Величність нарешті її викрила.
-Написала б про мої заручини. -А також про моє нове вбрання.
А я б хотіла…
Крессіда Каупер?!
Те брехло… білобрисе!
І ми повіримо, що це вона?
Це ж все логічно, так?
Я, мабуть, теж почала б писати безжалісні наклепи, якби була старою
-дівою, як міс Каупер. -Вона бездушна.
У бідолашної жахливе виховання.
На місці мама я б її прогнала.
Диявольська душа.
-Як на мене, вона – генійка. -Не дочекаюсь наступного випуску.
Я не ображатиму диявола, проводячи паралелі між ним і Крессідою Каупер.
Бо одна – брехуха, шахрайка, і чистої води спокусниця. А другий…
з ним авторка не знайома.
До тебе гості.
Пен.
Коліне.
Все добре? Я хвилювався.
Усе гаразд, Коліне.
Однак, не варто було – раптом заразне.
Я не боюся захворіти.
Здається, ти хотіла… щось сказати мені?
Але я можу потерпіти, поки ти не будеш готова розкрити те, що відчуваєш.
Я не можу про це говорити. Та я знепритомніла не через твої вчинки.
А через Крессіду Каупер і її заяви, що вона – Віслдаун.
Досить примітно. Стільки часу принижувати гідність твою,
мою, наших сімей… аби потім зняти маску на наших заручинах.
В стилі Крессіди брати те, що їй не належить.
М. Думаєш, це вона?
Я завжди уявляв леді Віслдаун дещо… мудрішою, скажімо.
Краще відпочинь.
Але наостанок… маю подарунок.
Ювелір… саме закінчив роботу.
Коліне, вона прекрасна.
Але далеко не така гарна як ти.
-Це чорнило? Ти писала? -Ой. Так. Ем… листи.
Щоби… Поділитись радістю.
Авжеж. А тепер мені час.
Бувайте, міс Фезерінґтон… Поки що…
БРІДЖЕРТОНИ
Я обіцяв лорду Ґріру наречену-дебютантку, а не газетну пліткарку.
Він скасував свою пропозицію.
Справді?
Це не привід для радості, дівча.
Якщо ти думаєш, що можеш і далі жити під моїм дахом
і очорняти моє добре ім'я, ти глибоко помиляєшся!
Я відправляю тебе до твоєї тітки Джо.
Папа, ти не посмієш. Тітка Джоанна живе у Уельсі.
Саме так. Писатимеш плітки про її овець!
Крессідо, відмовся від своїх слів.
Ми скажемо, що в леді Бріджертон тобі налили багато
вина, і ти втратила контроль.
Ти мені не віриш?
Я знаю свою доньку.
Леді Віслдаун далекоглядна. А у тебе… багато вмінь,
але кмітливості серед них немає.
Міс Крессідо Каупер, вас викликають до палацу за велінням Її Величності Королеви.
Є.
У нас є новини, якими ми хотіли б поділитися.
О!
-Ми продаємо наш клуб. -О! Це дуже мене тішить!
Так приємно, коли прислухаються до моїх порад.
І це правильне рішення, містере Мондріч.
Гнів Її Величності спрямований не на вас, та все от-от може змінитись.
Авжеж. Ми не хочемо порушувати правила та привертати її увагу.
Нонсенс! Ви маєте привертати увагу до себе.
І найкращий спосіб зробити це – влаштувати прийом.
Жити за її правилами – це одне.
Та для того, щоб виграти в грі, треба очолити її!
Інакше ви завжди будете оборонятись. Хм?
Що… Е-ем…
Ми вміємо розважати людей.
Ха! М-м.
Лорде Андерсон?
Леді Бріджертон. Пробачте за вторгнення, я забув у вас… капелюх.
Дякую.
Ви, мабуть… Е. проходили повз?
Так, я… мабуть, я… міг послати лакея по нього.
Проте, тоді я не мав би нагоди побачити вас.
Та… подякувати… за такий гарний вечір.
Ну, це… був незабутній вечір.
Як ви зараз?
Е-е… Попри свою мігрень, я жива.
А як ви?
Гадаю, ви відчули холодок між нами з сестрою?
-Можливо, та це все не моє діло. -Я вірю, ми це владнаємо.
Дитячі образи непросто викорінити.
-Моя сестра – перша дитина. -А ви – перший хлопчик.
Та ми вже дорослі.
Певен, має бути вихід.
Я вірю, ви його знайдете.
Дякую.
Залишаю вас із мігренню віч-на-віч…
І сподіваюсь на скору зустріч.
Навзаєм.
Віддай.
-Дай мені! -Ти любиш рожеві.
Рожевий гарний, але я люблю шоколадні макаронси. Бенедикте!
М-м-м Ням-ням-ням-ням-ням.
Я казала, що хочу ці два. Тому ти можеш узяти лише…
Ні, ні, ні. Не можна два.
-Сьогодні вранці ти й так три з'їла. -Ці… Так, я сказала…
-Ти спускалася вниз. Я сам бачив. -Це неправда!
-Ґреґорі тебе бачив. Ґреґорі. -Я взяла один!
Ні, це неправда. Я взяла лише один, тому тепер маю право взяти два.
Чому ти обманюєш? Чому ти обманюєш?
Я не обманюю. О, Ґреґорі!
-Що? Я також люблю шоколадні. -Але я теж хочу!
-Я їх хотіла! -Ой, та годі тобі.
-Я придумав. Я придумав. -Зараз найкращий час.
-Я перша сказала! Я не хотіла рожеві! -Твоїм рідним зараз явно не до нас.
-Покладіть. Припиніть. -Ой, та все, будь ласка!
Чому ти втручаєшся? Це взагалі не твоя справа.
Ви що, не можете їх просто розділити?
-Вони завжди такі. Потрібно втручатись. -Навряд чи вони почують мене.
-…Три шоколадні сьогодні вранці! -Я стільки не з'їла!
-Він мій! Змирися! -Дивись.
-Даруйте! -Чому ви постійно сваритесь?
-Але ти вже з'їла свою порцію. -Я захворів на чуму, і
-ви всі скоро помрете. -Я не куштувала шоколадних!
Пропоную три бананових за один шоколадний.
-В жодному разі. -Це підступно.
Це просто нестерпно.
-Але я перша сказала, що хочу ці два. -Будь ласка! Чому?
Не можна ось так… Ґреґорі, не можна брати…
-Тобі ж подобається рожевий… -Ну добре.
-Ну будь ласка! -Шоколадні!
-Я придумав. Я придумав. -Родино!
Дякую. Джон зробить… маленьке оголошення від імені нас обох.
Дуже маленьке, власне.
Ем…
Власне ми одружуємось.
О Боже…
Чарівно!
О, мої вітання!
Чудово. Молодці.
-Останній макарон для вас. -Боже мій!
Дякую.
Ти будеш найкрасивішою нареченою. Ну, як Дафні, і Кейт, і Пенелопа.
Я така рада. Ви така прекрасна пара.
Дякую, мама.
Треба сьогодні ж піти до модистки замовити сукню.
На все свій час.
Тобі не дістався шоколадний макарон?
Ти знала, що вона – Віслдаун?
Ти-и розмовляв із Пенелопою?
Так. Вона спустошена зізнанням міс Каупер.
Скажи що ти не знала.
Ні. Про Крессіду не знала.
Хм.
Дружба й так зіпсувалась, і ця витівка - остання крапля.
Я сподіваюсь.
Якби ти про неї знала, як на мене,
було б безглуздо з нею дружити після всього, що вона написала.
Ти колись… так злився на Віслдаун. Що ти робитимеш?
Частина мене готова з вилами йти до її порогу.
Якщо й відмовлятимеш, все одно піду.
Та… відверто: все, що сталося останнім часом,
зробило мене дещо… м'якшим.
Заручини з Пенелопою?
Я знаю, ти не хочеш це чути, та мені самому дивно,
як швидко людина може стати для тебе всім світом.
Мене зараз хвилює лише її добробут. І наше спільне життя.
Я спробую вмовити її відступити. Щоб більше не заподіяла нікому шкоди.
Поговориш із міс Каупер?
Із самою авторкою.
ОБМАН. ПРОЙДИСВІТКА.
Я хотіла йому зізнатись. Я…
І не зізналась.
І я в свою чергу… теж не змогла.
Бо тепер я бачу, що правда знищила б Коліна.
Коли я це владнаю, я все одно йому розповім…
Ні. Чому, не знаю, але мій брат вірить… що кохає тебе.
І якби він знав, що це ти писала про мене… нашу родину, Марину…
і як довго я зберігала цю таємницю…
Нащо казати, якщо легше поставити крапку?
-Я так не можу. І тим паче зараз! -Можеш. Бо тепер в тебе є прикриття!
-Ти про…? -Хай якою безглуздою була її
вчорашня вистава, Крессіда тебе виручила.
Вона не вміє писати логічно. Газета помре з її іменем, і всі будуть у виграші.
Елоїзо, я багато працювала. І серед усіх на світі я мушу поступитися Крессіді
Каупер? Це розіб'є мені серце!
-А серце Коліна? Його розіб'є правда. -Але… Леді Віслдаун — це моє ім'я, не її.
Ти скоро станеш Бріджертон.
Вибирай щось одне.
Майже все життя…
…Я мріяла коли-небудь стати однією з вас.
А я в свій час мріяла познайомитись із Віслдаун.
Ти дуже непогано писала. Та це пліткарство. Відпусти.
Її Величність вас чекає.
Що ж… і це та юна леді, яка називає себе Леді Віслдаун?
Так, Ваша Величносте.
А чому зізнались саме зараз?
Я… Щоб забрати свою винагороду, Ваша Величносте.
Якісь п'ять тисяч – це дріб'язок для великої леді Віслдаун. Стягуєте плату,
чи не так?
Це щоб іншим не дісталось те, що належить мені.
Що ж, я – людина свого слова. Я віддам винагороду…
…Коли вручите свій останній випуск. Який мав вийти сьогодні вранці.
Пробачте, Ваша Величносте. Розумієте…
…Після оголошення винагороди мій видавець насторожився. Проте… новий випуск
-вийде друком… дуже скоро. -«Знай свого ворога», міс Каупер.
Я знаю леді Віслдаун не гірше ніж саму себе.
І найбільша її сила в тому, що вона… усе помічає.
А що ви бачите в житті, крім самої себе?
Я помічаю.
Якраз вчора я помітила міс Франческу й лорда Кілмартіна.
Провели вечір у маєтку Бріджертонів.
Та я впевнена, ще є час, щоб схилити міс Франческу до маркіза.
Міс Каупер, справжня леді Віслдаун ніколи так відкрито не пропонуватиме свою поміч.
Без гідної супротивниці мені вже байдуже,
кого з пересічних кавалерів візьме в пару міс Франческа.
І поки ви не надрукуєте переконливий текст…
Я не бажаю бачити вас при своєму дворі.
Крессідо. Я забороняю тобі щось писати!
Я не маю вибору, мама. Вона зробить мене вигнанкою.
Твій батько вже й так, фактично, зробив тебе вигнанкою.
Я не житиму із тіткою.
А коли справжня… справжня леді Віслдаун вирішить знову щось видати?
Але ж сьогодні не видала. Мабуть, я її наполохала.
Що ще я зараз можу? Це чи не єдиний мій шанс повернути прихильність королеви.
Щось напишеш закріпивши за собою репутацію Віслдаун – і заміж тебе не візьмуть.
Мене не візьмуть і так.
О, я хочу влаштувати в нас весільний сніданок. Хіба ваша мати забажає,
лорде Кілмартін?
Мала б я одну дитину, я боролась би за свій шанс.
Ми ще не оголошували, мама. Дай нам зробити хоча б це.
Моя мати боротиметься хіба що за шанс ніколи не приймати гостей.
Щодо оголошення про ваші заручини. Оскільки королева зане--
А ми вже як раз про це… говорили.
Адже не я фаворит королеви на роль чоловіка для вашої доньки.
Ну, це лише тому, що вона її виокремила.
Я… вважаю, що було б краще щоб… ви дочекались кінця сезону,
перш ніж оголошувати про свої наміри.
Щоб ми могли поїхати до заміських маєтків на весілля,
а королева – вибрати новий діамант на початку наступного сезону.
Річ у тім, що…
Хм.
…Ми не хочемо чекати так довго. Ми прагнемо уже обживатися.
І розмова з королевою – мабуть, найкраще рішення.
Ну, якщо ви так це бачите…
Можливо, тобі поговорити з королевою?
О.
М.
Хм. Я думаю, хай будуть… жовті стрічки… на всіх сходах і перилах. Та…
позолочені квіти на кареті, на якій поїдуть до церкви та на прийом.
-Як вишукано, міледі. -А на чому ми поїдемо? На возі?
-Я виходила заміж без позолочених квітів. -Бо в твого кавалера були обмежені статки.
Я понесу тебе на руках.
О. Краще я на кареті.
Чому до Пенелопи таке бережливе ставлення?
Вагітність – це значно важливіше ніж якесь заміжжя.
А де Пенелопа?
Їй не може бути досі зле. Пенелопо?
СВІТСЬКА ХРОНІКА ЛЕДІ ВІСЛДАУН
Що ти тут робиш?
А. Читаєш старі випуски Віслдаун?
Мені досі трохи зле.
Пенелопо. Ти завоювала прихильність чоловіка, в якого є статус та гроші.
У тебе ціле життя, щоб нічим не займатись. Але зараз,
поки ви не пішли під вінець і не побрались, зроби все,
щоб містер Бріджертон міг почуватися найважливішою людиною на землі.
Задовольняй повністю свого чоловіка. Його мрії,
його бажання. Хоча б на початку.
А як же мої мрії?
Які мрії? В жінок немає мрій. Є чоловіки.
А якщо пощастить, і виконаєш свою роль, часом те,
про що ти мрієш, може здійснитись… але з ним.
Ваш батько був іноді лютим. Слабак.
Я вибирала чоловіка для безпеки. А він і цього не зміг дати.
Та подарував мені вас.
І я завжди молилась Богу за те, щоб вам Він дав краще життя ніж мені. І тобі дав.
Тобі поталанило. Не проґав свій шанс.
М-м.
М-м. М-м.
-М-м. -М-м. З тобою весело обідати.
М-м. Наш перший обід.
М-м. Що ж, сподобались булочки? У моєї куховарки все смачно.
Підштовхуєш мене до своєї куховарки?
Я цього тижня влаштовую вечерю. Будеш ти, і я, і мій друг Пол… Прийдеш?
Перевіряєш мене на щирість моїх намірів?
Хм. Можливо, й так.
Як-не-як, я твоїх родичів знаю. Справедливо, якщо і ти знатимеш моїх.
М-м.
М-м-м! Чарівно. М-м.
Ти…
М-м.
М-м. М-м.
-Непогано. М-м. -Ого.
За вас, лорде Кілмартін. За те, щоб скоро ви стали частиною сім'ї. Дай Бог.
М-м.
Я радий, що ви серед нас.
-Для мене це честь. -М-м.
Ти сьогодні в настрої. З коханою все йде як по маслу?
Джентльмени! Одна з моїх найкращих пляшок бренді.
-А! -А!
-Я нізащо не віддам її новому власнику. -Ще одна? Тоді можеш зачинятися щотижня.
На жаль, це вже остання пляшка.
А.
Ех.
А-а.
Трясця. Я думав, тут буде більше порцій.
Тоді випий ти. Щоб відзначити останній вечір у цьому чарівному закладі.
-Ти мав на увазі «оплакати». -М.
Я не питиму це нещастя.
О. Що ж. Нещастя, кажеш? Ну тоді я його заслужив.
Що?
Ти?
Так, я. З коханням я забув про всі свої витівки.
Що навіть речення не можу написати.
-Це тортури. Чесно. -Чекай-чекай. Ти, сказав пишеш?
Я, власне, рукопис готую.
О. Справді?
Так.
-Так? -Е. Про що він каже?
Я пишу історію своїх мандрів. Чи намагаюся писати.
Ні! Ні, ні, ні, ні, ні, ні. Ні. Дай.
А ти чим заслужив?
Ти хоча б знаєш, куди рухатись. Тоді як я дрейфую. Безцільно,
без перспектив на шляху.
І хіба ти зараз не щасливий?
-О так. Твоя правда. -М-м-м.
Гадаю, його вип'ю я.
Хм?
Якщо я правильно зрозумів, то переможцем у цій грі стає той, кому
-таланить найбільше. -Ні! Благаю, жодних
-сентиментів про нашу сестру. -О-о.
Я хотів сказати, я найщасливіший серед нас, тому що я помітив іще одну пляшку.
Справді! Це ж треба!
Дійсно! Справді таланить!
Гострий зір.
Так.
Прекрасно.
Дякую.
За чудовий клуб містера Мондріча.
-За клуб. М-м. -За клуб. М-м.
-О. -Ух…
Овва.
-Іще по одній. Треба. Треба допити. -Більше, більше лий. Ти мусиш. Тепер ми
-сім'я. -Треба допити. Тепер ти – наш брат. -Один для тебе, Мондрічу.
Добре…
Мондріч?
Тут вистачить іще на один.
Гріх не допити.
Це Віслдаун.
…І це Слово Господнє. Тож подякуйте Богу.
Отже…
Сьогодні я оголошую про бажання узяти шлюб містера Коліна Бріджертона та
міс Пенелопи Фезерінґтон.
Тому я маю запитати в присутніх…
Якщо комусь із вас відома причина, чи він хоче висловити небажання,
щоб ці двоє поєдналися у священному союзі…
…то скажіть тут і зараз про це.
Дуже добре.
Містер Бріджертон і міс Фезерінґтон візьмуть шлюб тут рівно за три тижні.
Сьогодні я також оголошую про бажання узяти шлюб лорда Чарльза Чо та міс
Емми Кенворті.
Запитую вас вдруге. Якщо комусь із вас відома причина,
чи він хоче висловити небажання,
щоб ці двоє поєдналися у священному союзі, то скажіть тут і зараз про це.
Дуже добре. Лорд Чо та міс Кенворті візьмуть шлюб у цій церкві за два тижні.
А до речі, леді Кесік, ви знали, що мій брат - вдівець?
На цьому я закінчую свою проповідь.
Тож тепер ступайте у мирі, щоб славити та любити Господа.
Я наздожену вас.
Радий, що тобі легше.
Так, набагато.
І скоро ми офіційно одружимось. Якщо ти ще хочеш.
Як я можу не хотіти?
М.
Я пам'ятаю, що ти хотіла щось сказати.
Власне, я давно хотіла тобі в дечому зізнатися.
Що я тебе кохаю ще з першого дня.
Так довго, що аж соромно.
І коли прикидалась твоєю подругою, я нею й була, та… кохала тебе потайки.
Я весь час кохала тебе, Коліне.
Я щодня благатиму… прощення за те, що не помічав тебе раніше.
Не потрібно. Ти один на цілому світі робиш мене щасливою.
Коліне, що ти робиш?
Танцюю… зі своєю нареченою. У церкві, де ми будемо вінчатися.
Тебе в дитинстві взагалі карали?
Хм-м…
Так, дякую…
Е… Брате?
Сестро.
Прошу, знайомтесь: леді Кесік. Чи ви вже знайомі?
Здається, що ні. Лорд Андерсон. Приємно.
-Я хотів з деким поговори- -А мені як приємно. Про
ваш приїзд гуділо все місто.
-Я мріяла з вами зустрітися. -Бувайте…
Я залишу вас. Знайомтесь.
Ваша сестра каже, ви овдовіли. Як і я.
-Я теж так подумала. -Ну…
О!
Вітаю, Елоїзо.
Така радісна подія.
Мабуть, стільки клопоту.
Але визнайте - цей клопіт доволі хвилюючий…
Ні. Ні.
-А я думала… -Так усі кажуть. Завжди.
Кхм. Якщо хочеш покаятись у гріхах, треба зайти всередину церкви.
Елоїзо, я схибила. Не кажи нікому, що я тут.
Я думала, ти любиш увагу.
Я не для цього сюди прийшла.
Нащо тоді?
Мабуть, мені… самотньо жити, ховаючись. І… я хотіла запитати чи ти не хочеш зі мною.
Ти так любиш слова — читати, точніше. І могла б допомогти з газетою.
Крессідо, ти вже забула, що про мене писали торік?
Що ти писала як Віслдаун.
Авжеж. Пробач мені, я… не тямила, що робила. Чесно.
Але разом ми це виправимо. Вихваляючи тебе в першому
спільному випуску.
Я не буду співавторкою.
І я не можу бути тобі подругою. Пробач мені.
-Все з'ясується. От побачите. -Це справді через Віслдаун?
Не дивно, що Пенелопа тебе кинула.
Бо ти тільки й говориш.
Ти мені просто заздриш, бо я чогось досягла сама.
Мабуть, я заздрю Віслдаун. Бо це подвиг.
Майже весь сезон почуваючись невидимкою, я розумію, чому людина може таке писати.
Вітаю з таким тяжким досягненням.
Угу.
Дівчинка народиться. Тому ти останнім часом ходиш така поблякла.
До чого це ти?
Дівчатка, кажуть, крадуть красу. Ти теж помітила, мама?
Ну яка ж вони чарівна пара, чи не так?
М-м.
А ти в мене ще чарівніша – як шоколад.
Я припускаю, у вас буде ще одне оголошення молодят.
Так. Так.
Просять замовити за них королеві слівце.
Краще ви, ніж вони.
Королева любить перфоманси. А ці двоє… Вони досі мовчазні як і на початку?
-Вони вже більше розмовляють. -М-м-м.
Я навіть почала поважати їхню пару.
Хоч і непокоюсь, якщо королева сильно тиснунтиме…
І вона може помітити, що ви досі маєте… сумніви.
Вони не важливі, якщо Франческа щаслива.
Але дуже важливі для королеви. Вона може виступити проти їхньої пари.
-А-а. -О-о.
-Дай тебе обійняти. О. Моя мила. -Леді Денбері.
-Це було просто неперевершено. -Так! Я досі в захваті.
О-о-о, це чарівно!
Як цікаво. Портик повністю закриває вид з площі. Це так… хитро зроблено.
Я казав Пенелопі що вона найгарніша наречена.
Я не згодна. Так.
Крісло королеви треба вище. Чітко між вікнами.
О, і щоб ніщо їй не заважало, коли вона зайде.
Задоволена собою?
М-м-м! Я залюбки влаштую найкращий бал, якого Мейфер ще не бачив!
Мм-мм.
Зелені серветки непогані, та якісь стримані, тому…
Я все ж таки за сріблясті. Чудово доповнять тарілки для торта.
Чи це вже буде занадто?
Та ні. В нас буде весілля, якого Мейфер ще не бачив.
Мм! Музика для моїх вух.
Так… щодо торта. Варлі радить чотириярусний.
Та… з нашим списком гостей… треба робити п'ять.
Дуже вам дякую.
Ви як завжди неймовірна.
До побачення. До побачення.
А! Міс Пенелопо! Вас давно не було.
Лише тоді, як посланець приніс лист для друку, я дізналась, що ви у нас наречена?
Так. Я щаслива.
І пробачте, ці тижні були шалені.
Я рада за вас.
І якщо ви одна вислизнули з дому, я думаю, ви скажете містеру Бріджертону…
Власне, тому я зараз тут.
Я дам міс Каупер присвоїти мою газету.
Випуск про наші заручини – мій останній.
Пенелопо, це справа вашого життя.
Я не можу більше писати. Я знайшла кохання, Женев'єво.
І не хочу проґавити шанс.
Моя мама надіслала зразки тканин для весільної сукні.
Розказати, чому я так сильно люблю шити?
За це сяйво на обличчі жінки, коли вона одягає сукню.
І я була б не я без цього відчуття.
Хай там як… у вас буде найкрасивіша весільна сукня.
Мене сьогодні вигнали з клубу!
-Чому? -Через твою дочку! А ти думала,
чому я залишив її без посагу?
-Мілорде, вона втратить усі перспективи. -А мені начхати. Тепер жоден
чоловік у Лондоні її не візьме заміж!
Мама, що трапилось?
Що ти тут робиш? Чому ти не в покої?
Тому що там немає столу. Я пишу для Віслдаун.
Добре.
Твого батька щойно виключили з клубу. І через це усе… він забирає твій посаг.
На п'ять тисяч фунтів прожити буде важко.
Але як посагу… їх буде достатньо, щоб зацікавити кавалера з материка.
Або з села. Кого-небудь.
Ти маєш отримати ці гроші… поки справжня Віслдаун нічого не видала.
Зачитай мені, що ти написала.
Кхм-кхм.
«Любий читачу. Це я, леді Віслдаун.
Сьогодні я розповім плітки із інших країн. Близьких і далеких, великих і маленьких».
І це все?
Поки так.
От лихо.
Мама… Я боюся.
А.
"Подейкують, що з усіх гадюк — живих та мертвих — наймерзеннішою є жінка з пером.
Якщо це правда, ваша авторка хотіла б продемонструвати свої зубки."
Розумно.
То ви другий син?
І дуже стараюсь підтримувати репутацію розбишаки.
На дозвіллі займаєтесь творчістю?
Музикуєте? Малюєте? Або… пишете?
Ні. Я… Е-е…
Я… Танцюю часом на балах.
А.
Пол у нас меценат. Він славиться тим, що підтримує театр.
Ясно.
Так ми й зустрілись. Вона приходила щотижня.
Я не знав цього.
Пам'ятаю, як вперше побачив її.
Я після вистави «Багато шуму з нічого» пішов за лаштунки – а там вона –
накинулась на постановника через, цитую, "надто пристойні сцени".
М-м.
Як можна мовчки сидіти й дивитись, як цей невіглас принижує велику роботу генія?
Дай-но вгадаю. Вона сказала вам «дуже, дуже її боятися»?
-Слово в слово. -Тож вам обом і варто мене боятись.
М.
Містер Бріджертон допив.
О. Бенедикт.
Бенедикт.
Отже, Бенедикте, то кого повчала Тіллі, коли ви її зустріли?
-Ой, облиш. -Здається, це був аеронавт. А
точніше, натовп, який не давав йому сказати.
Ви молодець, місіс Мондріч.
-Дуже гарно, містере Мондріч. -Дякую.
-Музика сьогодні особливо гарна. -М-м.
А. Вітаю.
А.
Лорде Кілмартін.
Так. Звісно.
А ходімо я дещо покажу. За мною, будь ласка.
Куди йдемо, леді Денбері?
Ах… Добре…
А! Маркусе.
Іще кілька подруг забажали познайомитись.
Дуже приємно.
Дами, добрий вечір.
Леді Кесік, леді Ґлостер, леді Віаґуспері.
Я не люблю цей колір, але він личить тобі.
Дякую, мама.
-Дуже дякую. Не перестарайся. -Ти що плачеш?
-Моя мила. -Ні. Я ж вагітна.
Усі знають, що дитина штовхає воду до очей.
-Ой. -Де твій красень-наречений?
-Містере Бріджертон. -Містере і місіс Мондріч.
Я навіть радий, що незважаючи на відсутність клубу,
ви тепер проводитимете для нас найвишуканіші бали.
Її Величність Королева.
Прийшла.
Як я й думала, так собі, м'яко кажучи.
Оце так.
Непогано. Досить пристойно.
-Мама? -М-м?
Поговориш із Королевою зараз?
Хай краще призвичаїться ще трохи.
А може, краще підійти зараз? Раптом вона піде раніше?
Я…
Зачекаймо ще, Франческо.
Чекати?
Угу.
Вона не на всі бали ходить. Сьогодні не скажеш -
Я скажу леді Денбері влаштувати зустріч. Поки що все так хаотично довкола.
-А хіба Королева не любить хаосу? -Так, але важливо, щоб
вона була в настрої.
-Мама, я… я не хочу чекати. -Я знаю, та я не хочу все тобі псувати!
Як саме псувати? Вона не зрадіє нашій парі?
Я…
Я… піду пороздивляюсь гарні панелі десь на стінах.
Річ не в тому, Франческо. Це досить бентежно, навіть для мене.
Але ти вже ходила до Королеви до цього.
Боїшся все зіпсувати, бо ти досі не віриш в нашу пару.
Я вас підтримувала.
Недостатньою була підтримка.
Лорд Кілмартін чудовий. Та я лише…
Лише що, мама?
Не кожна закоханість має бути… такою стражденною та важкою та й…
Але…
Мені з Джоном легко, і… я кохаю його, мама.
Хоч це й не те, що ти хочеш для мене.
Я так люблю село.
Даруйте, будь ласка.
Я… піду за нею.
-Я не хочу більше спілкуватися з вдовами. -Спілкуйся з ким хочеш, але
за моєю подругою не упадай.
Ти не єдина, хто піклується про леді Бріджертон.
Брате…! Ти завжди все у мене забираєш!
Сестро… досить.
Хай що я зробив, що ти на мене так злишся скажи все, щоб із цим покінчити.
Це через батька?
-О, це багато через що. -Через те, що батько любив мене
більше і я в цьому був не винен…
Я ображаюсь не за це!
Я на тебе ображаюсь тому що я мала шанс на щастя, а ти… його відібрав.
Я відібрав твій шанс на щастя?
Увечері перед тим, як мене видали заміж… я ледь-ледь не втекла на волю.
Чи ти думав, що я не знала,
що це ти видав мене нашому батькові? Я чула, як він тобі дякував.
-Сомо… -Сомо!
Сомо…
Думаєш, назвеш мене моїм першим іменем – і стане як було?
Твій шарм добре діє на кожну знатну вдову, та я геть бай-ду-жа.
А тепер якщо ти мені, звісно, дозволиш… На мене чекає моя подруга.
Я нечастий гість на прийомах. Тіллі їх дуже любить.
Я вважаю їх надто претензійними. Осудливими навіть.
Хм. Не уявляю, за що вас хтось може засудити.
Тіллі розповіла вам не всі наші історії.
Дозвольте особисте запитання?
А хіба інші мають сенс?
Ви з леді Арнольд досить близькі. І невже ви ніколи не…?
Краще не відповідайте.
Мабуть, вино вдарило в голову.
Що ж, вино вам також додало приваби.
Я піду гляну, чи Тіллі не перенервувала через десерт.
Авжеж.
Десерт готовий.
Я вважаю, що мої підозри правдиві.
Ти впевнений?
Так.
Пробач нам. Ми якраз…
…Говорили про вас… власне.
Чи ви… приєднаєтесь до нас? Нагорі.
Я, е-е… Даруйте, мені… мені вже час. Пробачте мені.
Маю сказати, цей танець не зрівняти з вальсом у церкві, де нас повінчають.
Хм. Що ж, можливо, треба додати трохи розмаху.
Це леді Віслдаун!
Дияволиця.
Не розмовляй з нею.
Скандалістка замість дочки. Уявляєте?
Це чи не найцікавіший прийом на моєму віку.
Привести її до вас, Ваша Величносте?
Ні. Нехай позвивається трішки.
Я не дам їй зіпсувати наш вечір.
Так, авжеж.
Подивіться на її сукню.
Мама, що нам робити?
Чекати. Поки королева покличе нас. І з гідністю триматись.
Заберемо наших дівчат і підемо?
Власне, я хочу знати, що буде далі.
Тепер ти розумієш, чому я її так обожнюю?
Крессіду Каупер я ненавиджу. Але як леді Віслдаун, вона досить розумна.
-Ой! -Ой! Вибач мені. Я не
звикла так багато танцювати.
Все гаразд.
А ще я хотів сказати… Я зробив зі свого щоденника рукопис. Це ти надихнула.
Справді?
Ще не до кінця. Я досі видаляю деякі… особисті уривки.
Нащо? Це сподобалось мені найбільше.
Ну, ці епізоди лише для тебе.
Я могла б їх відредагувати. Якщо хочеш.
Перш ніж відправляти видавцеві.
Я дуже люблю писати. Ну, листи і все інше.
Що ж, листи в тебе найкращі. Та я хотів би довести собі, що впораюсь сам.
Щоб. Бути гідним тебе, Пен.
Авжеж, ти гідний.
Ой.
Пробач мені. Здається, королева викликала міс Каупер.
Можливо, леді Віслдаун нарешті дістане по заслузі.
Міс Каупер, мабуть, я мала краще вам пояснити, що не хочу бачити вас при своєму
-дворі, чи поза ним. -Ваша Величносте…
Вас сюди запрошували?
Ні, Ваша Величносте.
Я лиш хотіла вам дещо вручити.
Вона повернулась!
СВІТСЬКА ХРОНІКА ЛЕДІ ВІСЛДАУН
Мій найдорожчий читачу. Кажуть, що озлоблені люди не знають спокою.
Якщо це правда, тоді ваша авторка досить доброчесна.
Бо я насолоджувалась таким жаданим перепочинком від споглядання на вас.
Не хвилюйтеся, я повернулась і незабаром видам повноцінний випуск.
Тепер ви хоч і знаєте моє ім'я, та все ж, не сумнівайтеся: я знаю вас іще краще.
Щиро ваша, леді Віслдаун, або відтепер… Крессіда Каупер.
Що ж, міс Каупер, яка інтрига.
Я здивована, та все одно заінтригована.
-Ми можемо обговорити… -Нетерпляче чекатиму завтрашнього
випуску. Мене цікавлять плітки.
Тоді й обговоримо винагороду.
Вона… У нас є… І-і Боже…
Ходімо.
Це я винна.
Я переконала тебе дозволити їй взяти ім'я Віслдаун,
і тепер вона написала зв'язний текст. Та ще й видала.
Елоїзо, дихай.
Ми створили монстра, Пен. Монстра, який загрожує мені та заодно моїй сім'ї.
-Я знову всіх підвела, як і торік. -Це я винна!
Ні, я не думала.
Як і зараз, запросивши ту гадюку… в дім своєї сім'ї.
В якої тепер майже стільки влади, як у королеви.
Не треба було з нею дружити.
Елоїзо, все буде гаразд.
Як?
Я знову писатиму. Одним випуском я розвінчаю Крессіду.
Це не просто плітки. Віслдаун - це влада.
-Пен, я… -Пам'ятаєш мій перший випуск? Що там було?
-Цитати Байрона. -Не там.
Про мене й моїх сестер.
«Три дівчини, яких, немов печальних свиноматок,
нав'язує шлюбному ринку їхня безкультурна мама».
Із алітерацією перестаралась – визнаю, та це почалось,
бо я була безсилою у своєму домі.
Я дебютувала на рік раніше і не могла сказати «ні», а ось написати…
…Це мій спосіб показати, що я маю голос.
І моя газета також давала голос таким самим безголосим.
Я заподіяла чимало болю своїм пером.
Прошу… дай мені зробити щось хороше.
Треба негайно видати повноцінний випуск.
Раніше ніж Крессіда.
Вйо-вйо! Ану пішла.
…НАЙДОРОЖЧИЙ ЧИТАЧУ…
Пр-р-р!
Вибачте за пізній візит, у нас плутанина з доставкою шовку.
Щедро заплатять за швидке виконання.
Усе для леді Віслдаун.
-Коліне… -Ти… леді Віслдаун?