‫את… ליידי ויסלדאון.‬
‫קולין, אני…‬ ‫-אל תנסי להכחיש.‬
‫שמעתי אותך עם המדפיס.‬
‫ואני עוד רצתי אחרייך מרוב שהייתי מודאג.‬
‫פחדתי שרכב הכרכרה שלך חטף אותך לשכונה הזו.‬
‫כשלמעשה,‬
‫ידעת בדיוק מה את עושה,‬ ‫משום שאת זו שהדפיסה הערב.‬
‫לא הדפסתי את מהדורת הערב.‬ ‫-רק את כל האחרות?‬
‫האם לא היית ליידי ויסלדאון כל הזמן הזה?‬
‫כל השקרים‬
‫שסיפרת לי,‬
‫כל הדברים שכתבת עליי ועל משפחתי…‬
‫קולין, אנא.‬ ‫-ידעתי שמשהו לא בסדר.‬
‫בטיפשותי, האשמתי את עצמי, כאילו…‬
‫כאילו לא הייתי ראוי לאהבתך.‬
‫אך האשמה היא בך.‬
‫לעולם לא אסלח לך.‬
‫- ברידג׳רטון -‬
‫קראו את ויסלדאון!‬
‫״קורא יקר וחביב,‬
‫״אם חשבת שחשיפת‬ ‫זהותי האמיתית תשתיק אותי,‬
‫״נחש שנית.‬
‫״אינני חוששת מכל תגובה,‬ ‫כי כפי שידוע לך כעת,‬
‫״אני כותבת לף מאחד הבתים‬ ‫הנכבדים ביותר במייפייר.‬
‫״בהחלט, שום בית אינו מושלם,‬
‫״אך ישנם כאלה אשר מתיימרים להיות.‬
‫״קח לדוגמה את בית ברידג׳רטון,‬
‫״עם המוניטין הנוצץ שלו.‬
‫״סופרת זו תוהה מה באמת מתרחש‬ ‫מאחורי דלתיים סגורות.״‬
‫אפשר לקרוא?‬
‫לא.‬
‫״מן הידועות היא שליידי ויולט ברידג׳רטון‬
‫״מחשיבה שידוכי אהבה מעל לכול.‬
‫״אך האם האהבה מסבירה‬
‫״מדוע כמה מילדיה התארסו בחיפזון רב?‬
‫״אולי זו משפחה שמבלבלת‬ ‫בין אהבה ובין תשוקה.‬
‫״וישנה גם עובדת קיומם‬ ‫של ילדי ברידג׳רטון רבים כל כך.‬
‫״מישהו תהה פעם מדוע הם כה רבים?‬
‫״סופרת זו בהחלט תהתה.‬
‫״אולי משום שלא ברורה זהותם‬ ‫של חלק מהוריהם.״‬
‫השקרים שהיא כותבת!‬
‫ויסלדאון כאן.‬
‫חוששתני שכבר קיבלנו את הגיליון.‬
‫עוד ויסלדאון.‬
‫גרגורי, תן לראות!‬
‫בסדר.‬
‫אוי, תודה לאל.‬
‫״קורא יקר וחביב,‬
‫״נראה שמישהי מתחזה לי.‬
‫״לכן לא אוכל עוד לשבת בחיבוק ידיים.‬
‫״אין סופרת זו מעוניינת לשפוט‬
‫״מעשים שנעשו מתוך ייאוש.‬
‫״אבל רכלנית או לא רכלנית,‬ ‫אני תמיד אומרת את האמת.‬
‫״ואינני סובלת שקרים.‬
‫״סופרת זו אינה קרסידה קאופר.‬
‫״לו הייתה אני, ודאי הייתה מדווחת‬
‫״על החוב הגדול שלורד בלאקברן סירב להחזיר‬
‫״ללורד סמסון השבוע,‬
‫״או על העובדה שגברת ניוהאם‬
‫״פיטרה את משרתתה אתמול ללא גינונים‬
‫״אך ורק משום שביקשה יום חופש.‬
‫״ולא אטרח אפילו להזכיר‬
‫״את העלבונות הקטנים שרעייתו‬ ‫של מר דייוידסון נאלצת לסבול מדי יום.‬
‫״אם כי… אני מניחה שהרגע הזכרתי אותם.‬
‫״אני כותבת כל זאת‬ ‫כדי להזכיר לכם שסופרת זו,‬
‫״ליידי ויסלדאון האמיתית,‬
‫״קשובה תמיד.‬
‫״מוטב לה לגברת קאופר‬ ‫שתשתדל לעשות זאת מעט יותר.״‬
‫תישארי כאן‬ ‫עד שהדודה ג׳ואנה תבוא לאסוף אותך.‬
‫עד אז, אסור לך לצאת מן החדר הזה.‬
‫״שלכם, ליידי ויסלדאון.״‬
‫טוב שפרשיית ויסלדאון של מיס קאופר נפתרה.‬
‫עכשיו כולם יכולים להתמקד‬ ‫בחתונה הקרבה שלנו.‬
‫אני רוצה שכל עיני הבון־טון תתמקדנה בך.‬
‫כמה עיניים יש בבון־טון, לדעתך?‬
‫כפליים ממספר האנשים, אני מניחה.‬
‫אתם יודעים, מאז שפנלופי התארסה,‬
‫פרודנס לא כינתה אותי ״רפת שכל״‬ ‫או ״כסילה״ או ״סתומה״ אפילו פעם אחת.‬
‫אני מתחילה לחשוב שאני חכמה.‬
‫זה נכון, אהובתי.‬
‫כוונתי היא שמשהו אצלה לא בסדר.‬
‫זה נכון.‬
‫בכל פעם שאני מנסה לאחוז בידה לאחרונה,‬
‫היא לא חובטת בה בהתלהבות הרגילה.‬
‫ארוחת הבוקר החגיגית‬ ‫המפוארת ביותר בתולדות מייפייר.‬
‫זה יהיה הניצחון שלנו, פנלופי.‬
‫אינך נרגשת?‬
‫סלחי לי, אימא.‬
‫חזרת לקרוא ויסלדאון בשקיקה?‬
‫זה גיליון מוצלח במיוחד.‬
‫אולי כדאי לי לקרוא בו. אני זקוק להסחת דעת.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, פנלופי.‬
‫אקרא בזה…‬
‫שם.‬
‫פן, הצלחת.‬
‫קרסידה איבדה כל אמינות.‬
‫לא חשבתי שאומר זאת,‬ ‫אבל אני שמחה לראות שחזרת לפרסם.‬
‫אלואיז, הוא יודע.‬
‫קולין. הוא עקב אחריי אמש.‬
‫מה מצבו?‬
‫הוא רותח מזעם.‬
‫נתחתן השבוע, אם הוא עוד ירצה בי,‬ ‫אך ספק אם הוא יסכים אפילו לדבר איתי.‬
‫אלואיז, אינני יודעת מה לעשות.‬
‫לא אוכל לעזור לך בזה, פן.‬
‫אני אסירת תודה על כל מה שעשית למעני,‬
‫אך אני מרגישה שאני באמצע, בינך ובין קולין.‬
‫אולי תמיד הייתי.‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫הכרת את קולין לפני…‬ ‫-אך זו הייתה התאהבות טיפשית, ש…‬
‫הפכה לחברות אמיתית עם הזמן, אבל…‬
‫היית החברה הטובה ביותר‬ ‫שהייתה לי מימיי, אל.‬
‫הריחוק ממך העונה היה מייסר.‬
‫לא אוכל לעמוד במחשבה שאאבד אותך לחלוטין.‬
‫את מי מכם.‬
‫אני מבינה.‬
‫זה העניין שלי עם קולין, לא שלך. סלחי לי.‬
‫בהצלחה.‬
‫יש לך מזל שליידי ויסלדאון‬ ‫החליטה לפרסם גיליון דווקא אז.‬
‫תודה.‬
‫החוצפה של הקאופר הזאת!‬
‫המשבר נמנע, אין ספק.‬
‫אבל עכשיו עליי למנוע את המשבר הבא.‬
‫את חושבת שאוכל להיפגש עם המלכה השבוע?‬
‫חוששתני שהיא במצב רוח ירוד.‬
‫לא הייתי ממליצה לך לשוחח עם הוד מעלתה‬
‫על פרנצ׳סקה ולורד קילמרטין כרגע.‬
‫היא אינה מרוצה מכך‬ ‫שוויסלדאון חמקה שוב מידיה.‬
‫אולי פרנצ׳סקה צדקה.‬ ‫הייתי צריכה לפנות אליה בנשף, כשעוד יכולנו.‬
‫לא עשית כל רע.‬
‫אנו תמיד מנסות, בכל כוחנו,‬
‫אך לא ייתכן שכל כובד העולם‬ ‫ייפול תמיד על כתפינו.‬
‫אינך נשמעת כעצמך.‬
‫סלחי לי.‬
‫אולי אצליח לשכנע את הוד מעלתה…‬
‫אין צורך.‬
‫את יודעת,‬
‫דבר אחד שמשותף לך ולאחיך:‬
‫דחף טוב־לב לעזור לאחרים.‬
‫אך אני מקווה שאת יודעת שחיבתי כלפייך‬ ‫אינה תלויה בעזרתך.‬
‫אני כאן בשבילך, אגתה.‬
‫תמיד.‬
‫גם כשלא ייוותרו ילדים רווקים לסייע להם.‬
‫תודה לך, ויולט.‬
‫זה אומר המון.‬
‫ממתי ידעת?‬
‫ראיתי אותך יוצאת ממפגש פרטי עם פנלופי אמש,‬
‫קצת לפני שגיליתי אותה.‬
‫ניסיתי לגרום לה לספר לך.‬
‫היית צריכה לספר לי בעצמך.‬
‫ואתה היית צריך לספר לי‬ ‫שאתה מאוהב בחברתי הטובה‬
‫לפני שהתפרצת לטרקלין והודעת שהתארסתם!‬
‫זה נודע לי רק בשנה שעברה.‬
‫ומרוב שברון לב, לא יכולתי לדבר על כך.‬
‫ניסיתי לגרום לה לספר לך,‬
‫ואז חשבתי…‬
‫למה לשבור גם את הלב שלך?‬
‫המדור שלה היה הוגן השנה.‬
‫עוקצני ונושך, ללא ספק,‬
‫אך היא לא כתבה דברים הרסניים על אף אחד.‬
‫ואם כתבה, זה הגיע לו.‬
‫את שוכחת מה היא כתבה עליי בתחילת העונה?‬
‫כמובן. זה לא היה טוב.‬
‫כבר סלחת לה?‬
‫אני רוצה לסלוח.‬
‫אתה חושב שתוכל?‬
‫אני חושב שאת צריכה להחשיב את עצמך כבת־מזל‬
‫שלא התאהבת מעולם.‬
‫הנה.‬
‫ארוחת הבוקר החגיגית? כאן?‬
‫החדר נראה לך קטן מדי?‬
‫כמה מוזמנים יהיו?‬
‫ובכן, אסביר לך איך זה ייראה.‬
‫קולין.‬
‫אתה מוכן להביט בי, לפחות?‬
‫אמי תהתה מדוע לא נפגשנו בזמן האחרון,‬
‫ולא רציתי לעורר חשד.‬
‫תבטל את החתונה?‬
‫אני איש של כבוד,‬
‫והיה לנו…‬
‫מגע אינטימי.‬
‫אולי זה היה חלק מתכניתך ללכוד אותי.‬
‫לא התכוונתי ללכוד אותך, קולין.‬ ‫אני אוהבת אותך.‬
‫אילו נישואין יהיו לנו?‬
‫תלוי.‬
‫שמתי לב שלא התפרסם גיליון הבוקר.‬
‫תפסיקי להוציא לאור?‬
‫אינני יודעת.‬
‫בואי נעבור את החתונה הזו,‬ ‫ואז נחליט אילו נישואין יהיו לנו.‬
‫וכאן תנגן רביעייה,‬
‫או אולי אפילו חמישייה.‬
‫אבדוק אם הצעירים זקוקים להתרעננות‬ ‫בסיור הממושך הזה.‬
‫טוב לראות את מר ברידג׳רטון כאן היום.‬
‫כן.‬
‫בני זוג מאורסים אמורים לרצות‬ ‫לבלות יחדיו לפני החתונה, לא?‬
‫אני מבטיחה לך, ליידי ברידג׳רטון…‬ ‫אינני יודעת מדוע.‬
‫גם אני לא!‬
‫אדוני.‬
‫באה אורחת בעת שלא היית.‬
‫היא השאירה הודעה.‬
‫תודה.‬
‫״אנא, הרשה לי להסביר. טילי.״‬
‫התכוונתי…‬
‫לספר לך ראשית על מצבי עם פול, ביחידות,‬
‫אבל אז נתפסנו, כמו שאומרים.‬
‫ומהו המצב, בדיוק?‬
‫הקשר שלי עם מר סוארז דומה לקשר שלי איתך.‬
‫ידידותי, לא מחייב,‬
‫לעתים אינטימי.‬
‫ומר סוארז אוהב גם אינטימיות עם גברים.‬
‫הוא חשב שאולי חלקתם…‬
‫רגע.‬
‫הכרתי גברים כמו מר סוארז,‬
‫אך אני מעולם לא התפתיתי…‬
‫בעבר.‬
‫אתה מתפתה מכל אישה שאתה פוגש?‬
‫לא.‬
‫העולם הזה, עד כמה שהוא ידוע לנו,‬
‫ברוחב אלפי קילומטרים,‬ ‫ויש בו מיליוני אנשים,‬
‫ובכל זאת מלמדים את כולנו להאמין‬
‫שהיחידים ששווה לשוחח איתם‬
‫הם אלף איש שמתגוררים בקרבת כיכר גרובנור.‬
‫אנו מתגנדרים, מתהלכים,‬
‫משאירים כרטיסי ביקור, ומתחתנים.‬
‫אנו משחקים לפי כל הכללים.‬
‫ולרגע לא חושבים על המשמעות של כל זה.‬
‫דברים רבים בחברה הם לא־טבעיים,‬
‫אך רגש בין שני בני אדם,‬
‫מאיזה מין שלא יהיה…‬
‫זה הדבר הטבעי ביותר בעולם.‬
‫אם לא חשת דבר כלפי מר סוארז,‬
‫אז הבה נמשיך הלאה, רק שנינו.‬
‫אך דע לך…‬
‫המשרתים שלי דיסקרטיים מאוד.‬
‫כן.‬
‫גבירתי,‬
‫לורד אנדרסון בא לבקר.‬
‫בסדר.‬
‫ליידי ברידג׳רטון.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫גם אותך, לורד אנדרסון.‬
‫זמן רב עבר.‬
‫יותר מדי זמן.‬
‫תרצה עוגה? תה?‬
‫בשמחה רבה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני…‬
‫טוב…‬
‫פרנצ׳סקה מרוחקת ממני כרגע.‬
‫סיפרתי לך שהיא ולורד קילמרטין התארסו בסתר?‬
‫לא שמעתי!‬
‫ברכותיי.‬ ‫-תודה.‬
‫אך אנו ממתינים לברכת המלכה‬ ‫לפני שנפרסם זאת.‬
‫ההמתנה עלולה להיות ממושכת, חוששתני.‬
‫את יודעת, אריסטו אומר,‬
‫״הסבלנות היא מרה, אך פירותיה מתוקים.״‬
‫ליידי ברידג׳רטון,‬
‫לאחר שענייניהם‬ ‫של פרנצ׳סקה ולורד קילמרטין יוסדרו,‬
‫את חושבת שאולי, את ואני, נוכל…‬
‫לחקור משהו ביחד?‬
‫אין לי התנגדות למחקר.‬
‫אך אדע אם אני מוכנה לכך‬ ‫רק אחרי שהעניינים…‬
‫יוסדרו.‬
‫בייחוד מפני שאינני היחידה‬ ‫שענייניה זקוקים להסדרה.‬
‫קיבלנו תשובה מהדודה ג׳ואנה.‬
‫היא כנראה יצאה לדרך היום כדי לבוא לקחתך.‬
‫היא בוודאי תגיע תוך שבוע או שבועיים.‬
‫אימא, בבקשה.‬
‫את חייבת לשים לזה סוף.‬
‫זה לא בידיי.‬
‫אביך איים לשלוח גם אותי לכפר אם אתערב.‬
‫אם גם אני אגורש,‬ ‫לא תהיה כל תקווה להחזיר אותך לחברה.‬
‫אבל עשינו את זה יחד.‬
‫אמרתי לך לשמור מרחק מנערת ברידג׳רטון.‬
‫אילו שמעת בקולי, אולי כל זה לא היה קורה.‬
‫למה היינו חייבות לכתוב דברים כה אכזריים‬ ‫על בני ברידג׳רטון, אימא?‬
‫לא יכולנו לבחור משפחה אחרת?‬
‫בני ברידג׳רטון מוזכרים בוויסלדאון לעתים‬ ‫כה קרובות שאי־הזכרתם הייתה מעוררת חשד.‬
‫והחזרתם לגודלם הטבעי בוודאי לא הזיקה.‬
‫למה זה מה שמדאיג אותך כעת?‬
‫אולי לא הייתי צריכה לבגוד באלואיז.‬
‫היא חברת האמת היחידה שהייתה לי.‬
‫ולמה היא אינה מנחמת אותך כעת?‬
‫האם לא חינכתי אותך לדעת‬
‫שבעולם הזה, כולנו איש־איש לעצמו?‬
‫בייחוד כשמדובר בנשים.‬
‫כן, כך עשית.‬
‫מוטב לך שלא תשכחי זאת.‬
‫אני יודע שנהוג לשתות,‬
‫אך כמדומני, כשהחתן משתכר מדי לפני החתונה,‬
‫סופו עלול להיות רע ומר.‬
‫אז תעמוד בקצב שלי,‬ ‫כדי שיהיו מטרות איטיות ממני.‬
‫מסופקני אם מי מאיתנו‬ ‫יצליח לעמוד בקצב שלך הערב.‬
‫חשבתי שאינך מרבה לשתות, לורד קילמרטין.‬ ‫-אכן, אינני מרבה.‬
‫אך להגנתי, אמך לא מחבבת אותי.‬
‫אמנו לא־לא מחבבת אותך.‬ ‫-אני אטפל בזה.‬
‫לורד קילמרטין, אמנו מעריצה אותך!‬
‫אך אמנו גם אחוזת טירדון‬ ‫לסיפורי אהבה גדולים.‬
‫מה עליו לעשות? תן לו עצה.‬
‫האמת? קח בחשבון לעשות מעשה מטופש.‬
‫משהו נועז! תבע את מקומך!‬
‫להשליך… אבנים?‬ ‫תשליך אבנים על חלונה של פרנצ׳סקה הלילה.‬
‫לא.‬
‫הבעיה היא שאתה מתאמץ מדי להיות מכובד.‬
‫נועז?‬
‫אם כבר להיות נועז…‬
‫עליי לחשוב על כך.‬
‫אולי כדאי שגם אני אחזור הביתה.‬
‫מוזר לשתות במועדון של אחר.‬
‫לא!‬
‫היומן החברתי של רעייתי ושלי‬ ‫היה מלא לעייפה השבוע. אני מותש.‬
‫ניפגש מחר, על הבוקר.‬
‫אולי זה גם הסימן שלנו.‬
‫לך אתה. לא יזיק לי רגע לבדי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫הכול בסדר אצלך?‬
‫קיוויתי שתבואי,‬
‫בלילה שלפני חתונתך.‬
‫ז׳נבייב, זה נודע לקולין.‬
‫אבוי.‬
‫הוא לא יודע על מעורבותך.‬
‫זה טוב.‬
‫אבל מה שלומך?‬
‫חשה הקלה… במובן מסוים.‬
‫נשיאת הסוד איתי הייתה כואבת,‬
‫אבל עכשיו הוא שונא אותי.‬
‫ובצדק גמור.‬
‫אני עומדת להינשא לאהוב לבי, ו…‬
‫אינני בטוחה שאני ראויה לו.‬
‫קיבלת כמה החלטות מוטעות בחייך.‬
‫היית נערה‬
‫שלא הייתה מודעת לכוחה.‬
‫זה מצדיק את זה?‬ ‫-לא.‬
‫אי אפשר לחזור לעבר.‬
‫הברירה היחידה היא להתמיד בבחירות שבחרנו,‬
‫ולהביט קדימה.‬
‫תמשיכי לפרסם?‬
‫השבוע לא פרסמתי,‬
‫למען קולין.‬
‫אבל ניסיתי להפסיק, לפני שזה נודע לו, ו…‬
‫הרגשתי שאני מאבדת חלק מעצמי.‬
‫אהבת אמת אינה אפשרית‬
‫ללא קבלה עצמית אמיתית.‬
‫ערב כלולות שמח!‬
‫- ליידי טילי ארנולד‬ ‫מייפייר -‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אני…‬ ‫-לא, בעצם אל תעני.‬
‫ברור שתפסתי אותך באמצע איזו…‬
‫התנהלות חשאית.‬
‫אינני רוצה לדעת.‬
‫ובאמצע איזו ״התנהלות סודית״‬ ‫תפסתי אני אותך?‬
‫לבדך, בלילה שלפני חתונתנו?‬
‫באיזו זכות את שואלת את זה?‬
‫אחרי כל הסודות שהסתרת,‬ ‫כל הדברים שכתבת לאורך השנים,‬
‫כל הנזק שגרמת לו?‬
‫אתה צודק.‬
‫אני מבינה כמה נזק גרמתי,‬ ‫ואני מצטערת על כך כל כך.‬
‫מה עבר בראשך‬
‫כשכתבת על אלואיז?‬
‫ניסיתי להגן עליה.‬
‫כעת אני מבינה כמה טעיתי.‬
‫וכשכתבת על מיס תומפסון?‬
‫חשפת אותה. המטת עליה אסון.‬ ‫-חשבתי שאני מגוננת עליך.‬
‫אז היית צריכה לומר לי זאת.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫או שאינך מכבדת אותי די הצורך?‬
‫די ברור שלא, אחרי מה שכתבת עליי השנה.‬
‫שאני בקושי מכיר את עצמי.‬
‫על מה חשבת אז?‬
‫חשבתי…‬
‫שרק רציתי שקולין שהכרתי יחזור.‬
‫לא את הגבר הסטואי שנהיית,‬
‫מתנהג כאילו לא אכפת לך מאיש‬ ‫ואינך זקוק לדבר.‬
‫זה אתה.‬
‫טוב־לב, ורגיש,‬
‫לפעמים מתרגש, הגבר הטוב שאותו אני אוהבת.‬
‫הייתי צריכה לספר לך בעצמי.‬ ‫הייתי צריכה לעשות דברים רבים בעצמי.‬
‫כעת, בעזרת הביטחון שעזרת לי למצוא השנה,‬ ‫אני סוף סוף מסוגלת.‬
‫אז כבר אינך זקוקה לוויסלדאון.‬
‫כבר אין לי צורך להתחבא מאחורי ויסלדאון,‬ ‫אבל אולי עדיין יש בזה ערך.‬
‫את יודעת מה הכי משפיל?‬
‫נתתי לך לדבר רבות על היומן שלי,‬
‫כאילו נועדתי להיות איזה… סופר גדול,‬
‫כשכל הזמן הזה,‬
‫את היית סופרת מצליחה ומוכרת ברחבי מייפייר.‬
‫קולין, התכוונתי לכל מה שאמרתי על כתיבתך.‬
‫הימצאותך כאן הלילה מסכנת אותך.‬
‫סיכנת את עצמך‬ ‫בחיים הכפולים שחיית כל הזמן הזה.‬
‫הייתי זהירה.‬ ‫-היית שוטה.‬
‫קולין, אני יכולה להסתדר בעצמי.‬ ‫-אז במה את זקוקה לי?‬
‫קולין, אני אוהבת אותך!‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אל תזוזי.‬
‫ניפגש מחר.‬
‫הנה אתה!‬
‫תהינו אם ללכת לישון.‬
‫מאוחר מאוד, קולין.‬
‫קייט!‬
‫איפה היית?‬
‫מה אני, כבד קצוץ?‬
‫מה אתם עושים פה?‬
‫חשבתי שאראה אתכם רק מחר.‬
‫אמך קראה לנו לבוא מוקדם.‬
‫למקרה שתרצה ייעוץ לנישואין.‬
‫היא באמת יודעת הכול.‬
‫מה קורה איתך ועם פנלופי?‬
‫הכול בסדר.‬
‫ניחוח השיכר המיתמר מגופך אומר אחרת.‬
‫חגגתי.‬
‫שתי כוסיות זו חגיגה.‬ ‫בקבוק שלם… זו קריאה לעזרה.‬
‫אין לי כוונה להטריד אתכם בצרותיי,‬ ‫אתם והנישואין המושלמים שלכם.‬
‫אתה חושב שהנישואין שלנו מושלמים?‬
‫מה, לא?‬
‫אנו מאושרים בהחלט כרגע,‬
‫אך הדרך לכאן הצריכה זמן.‬
‫זמן להתחתן, ללא ספק.‬
‫אתה ופנלופי קרובים כבר שנים.‬
‫כן, אבל…‬
‫אני כבר לא בטוח שאני מכיר אותה באמת.‬
‫מה קרה?‬
‫זה לא ענייננו, מה שקרה.‬
‫לכולנו יש סודות,‬ ‫וכולנו טעינו פעם או פעמיים בחיינו.‬
‫בטח ישנה סיבה לכך‬
‫שפנלופי הייתה יקרה לך כל כך‬ ‫במשך זמן רב כל כך.‬
‫המידע החדש שנודע לך, יהיה אשר יהיה,‬ ‫באמת פוסל את כל זה?‬
‫אז אל תיתן לטעות אחת‬ ‫להגדיר את טיב הקשר שלכם.‬
‫נישואין מצריכים עבודה קשה,‬
‫אך היא שווה את המאמץ.‬
‫הנישואין שלנו אינם עבודה קשה.‬
‫אתה מתיש הערב!‬
‫אולי זה בגלל השעה.‬
‫ניפגש בכנסייה מחר.‬
‫לילה טוב.‬
‫שתיתי בקבוק שלם לפני החתונה שלי. השנייה.‬
‫וזו הייתה ללא ספק חגיגה.‬
‫שלוש ביצים נאות בבוקר.‬
‫זו לא אשמתו של המשרת שלך.‬
‫חמקתי פנימה.‬
‫בלילה שבו ברחת…‬
‫כמעט ברחת…‬
‫לא היה לי מושג ממה את בורחת.‬
‫הייתי בן עשר.‬
‫כל שידעתי על העולם שמחוץ לביתנו‬
‫הוא שזה מקום מסוכן לאישה צעירה.‬
‫וחשבתי שאם אצליח לגרום לך להישאר עוד קצת,‬
‫אולי יהיה לי זמן להוכיח את עצמי בעינייך.‬
‫בעיני אבינו, אתה מתכוון.‬
‫בעינייך.‬
‫שמעתי אותך מזלזלת בנערה שהיית.‬
‫אבל היית נחושה, אפילו אז.‬
‫עצם החלום על בריחה?‬
‫היה בך משהו לכל אורך הדרך,‬
‫סוג של אומץ שלא חלמתי עליו אפילו.‬
‫פעמים רבות הצטערתי שלא ניצבתי מולו.‬
‫למענך. למען עצמי.‬
‫את לא היחידה‬
‫שגרמו לה להרגיש שהיא לוקה בחסר.‬
‫מדוע מעולם לא אמרת לי‬
‫את כל זה… עד היום?‬
‫מפני שלא רק שהערצתי אותך,‬
‫גם פחדתי מפנייך.‬
‫יצור הביעותים שיצרתי.‬
‫אולי, שלא מדעת, למדתי מאבינו.‬
‫אינך דומה לו כלל.‬
‫מלבד המקל.‬
‫אם כי שלך מסוגנן בהרבה.‬
‫אל תתקרב למקל שלי.‬
‫אני מניחה שקיבלת‬ ‫את כל המפרקים הטובים במשפחה.‬
‫באמת הייתי נוקשה כלפיך.‬
‫סוף סוף, חיי מאושרים,‬
‫וחששתי שתיקח את זה ממני.‬
‫האושר שאני מחפש…‬
‫אני מקווה שתהיי חלק גדול ממנו.‬
‫אני באמת צריכה לדבר עם המשרתים.‬ ‫שישימו לב את מי הם מכניסים.‬
‫בוא.‬
‫יש לנו חתונה.‬
‫את מוכנה לשמלה שלך?‬
‫כן, וארלי.‬
‫את תהיי הכלה היפה מכולן.‬
‫מה קרה כאן?‬
‫הוד מעלתך,‬
‫סובבתי את הקרסול במרדף אחר נער שליח.‬
‫הבנתי.‬
‫ומה גילית?‬
‫הוא סיפר לי…‬
‫ובכן, הוא לא יודע מי זו ויסלדאון,‬
‫אך לדבריו, רוב הקונים שלו גרים במייפייר,‬
‫אז הוא חושב…‬
‫ובכן… שגם ליידי ויסלדאון מתגוררת שם.‬
‫תודה לך.‬
‫נבדוק זאת.‬
‫הוד מעלתך,‬
‫חשבתי ארוכות וממושכות‬
‫על בעיית מציאת הסופרת שלך,‬
‫והגעתי למסקנה‬
‫שאולי,‬
‫ליידי ויסלדאון‬
‫אינה ליידי כלל ועיקר.‬
‫את מבינה, הוד מעלתך,‬
‫״ליידי ויסלדאון״ הוא שם־עט,‬
‫ולכן אני מאמין שאולי…‬
‫זו ליידי בארגן,‬
‫שלאירוע שלה, להזכירך, לא הגענו.‬
‫ועכשיו היא תרצה עוד יותר‬ ‫שנגיע לאירוע הבא שלה.‬
‫אני אוהב חתונות.‬
‫שלנו הייתה מושלמת.‬
‫מתחילים.‬
‫את מוכנה?‬
‫יקיריי ומכובדיי,‬
‫התכנסנו כאן, בנוכחות האל וקהילה זו,‬
‫כדי להביא את גבר זה,‬
‫ואת אישה זו, בברית הנישואין.‬
‫האם תסכים לקחת לך אישה זו כרעיה,‬
‫ולחיות יחדיו בנישואי קודש?‬
‫האם תזנח כל אחת אחרת‬ ‫ותשמור עצמך אך ורק לה,‬
‫למשך שארית חייכם?‬
‫אני, קולין ברידג׳רטון,‬
‫לוקח אותך,‬
‫פנלופי פת׳רינגטון,‬
‫להיות לי לאישה,‬
‫להחזיק ולנצור.‬
‫אני, פנלופי פת׳רינגטון,‬
‫לוקחת אותך,‬
‫קולין ברידג׳רטון,‬
‫להיות לי לבעל,‬
‫להחזיק ולנצור.‬
‫בטבעת זו, אני נושא אותך.‬
‫גופי הוא מקדש לך.‬
‫ובאחיזת ידיים,‬
‫אני מכריז בזאת כי הם יהיו בעל ורעיה יחדיו,‬
‫בשם האב, הבן, ורוח הקודש.‬
‫אמן.‬
‫אימא, התעלית על עצמך.‬
‫אהבת?‬
‫זה באמת…‬
‫נפלא.‬
‫ברכותיי,‬
‫פנלופי.‬
‫את באמת…‬
‫כלה יוצאת דופן.‬
‫רוצה להביע את רגשותייך האמיתיים?‬
‫אלה רגשותיי האמיתיים.‬
‫תודה.‬
‫החתונה הייתה נהדרת!‬
‫תודה, הייסינת׳.‬
‫ופנלופי הייתה יפהפייה.‬
‫למה אתה נראה כל כך מרוקן?‬
‫זוהי…‬ ‫-ארוחת בוקר חגיגית יוצאת דופן.‬
‫מרכוס ואני נכנסנו יחד, אבל נפרדנו עד מהרה‬
‫בשל עומס האורחים הרב.‬
‫מצב רוחך השתפר?‬
‫כן.‬
‫התפייסות מביאה הקלה.‬
‫אולי כדאי לך לנסות את זה.‬
‫זו כוונתי.‬
‫הכול בסדר אצלך?‬
‫ראיתי אותך בוכה בטקס.‬
‫דמעתי בגלל שעוד חברה שלי הפכה לרעיה.‬
‫או שזה היה בגלל אבק.‬
‫מיהם האח או האחות החביבים עלייך?‬
‫גרגורי, מן הסתם.‬
‫בסדר.‬
‫אך אני יודע שיש בלבך מקום לכולנו.‬
‫האהבה אינה משאב מתכלה, אלואיז.‬
‫חברותך עם פנלופי היא מזל גדול.‬
‫כמו גם חברותך עם קולין.‬
‫גם פה יש הרבה אבק.‬
‫סלח לי, אני הולכת לחפש שמפניה.‬
‫התה שלך, מיס.‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬
‫נשמח מאוד אם תבואו.‬
‫בהחלט נשתדל להגיע.‬
‫כן, כמובן.‬ ‫-נפלא.‬
‫תיהנו מהמסיבה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫מר וגברת מונדריץ׳?‬
‫כן.‬
‫מתי קיבלת מכתב אחרון מאדווינה?‬ ‫-אחד חיכה לנו כשחזרנו.‬
‫היא כותבת שלא רק‬ ‫שבעלה החדש אוהב לקרוא,‬
‫הוא גם טיפח בה אהבה לטבע.‬
‫אחותך?‬ ‫-מזעזע, אני יודעת.‬
‫היא אפילו יצאה לרכוב איתו.‬
‫כמה שאני מקנאת.‬
‫אין לך מושג כמה מקסימה העיירה שלנו בהודו.‬
‫המון זמן עבר מאז שרכבתי שם.‬
‫אשמח לראות אותה.‬
‫למעשה, אשמח לראות אותה בקרוב.‬
‫לפני שילדנו ייוולד.‬ ‫-עכשיו?‬
‫ודאי שאני רוצה לנסוע לשם איתך פעם,‬
‫אבל המסע לשם נמשך חודשים.‬ ‫-ואם ניסע עכשיו,‬
‫יהיה לנו זמן להתכונן ללידה שם.‬
‫הביטי, אני יודע כמה את אוהבת את חיינו כאן.‬
‫הפכת את עצמך, לחלוטין, לחלק מהמשפחה שלנו.‬
‫אך איני יכול שלא להרגיש שמשהו חסר.‬
‫מה לגבי אמך?‬
‫היא תחמיץ את לידת נכדה.‬
‫הילד שלנו…‬
‫תמיד יהיה בן ברידג׳רטון,‬
‫אך הייתי רוצה שהוא ידע‬ ‫שהוא גם בן שארמה.‬
‫יכיר את ההיסטוריה שלו.‬
‫וחשוב שאני אדע אותה, כדי שנוכל לחלוק אותה‬
‫עם ילדנו, ביחד.‬
‫אימא תבין את זה.‬
‫ונשוב לכאן.‬
‫אנא, אל תגרום לי לאהוב אותך יותר.‬ ‫אני חוששת שלא אעמוד בזה.‬
‫פשוט מקסים.‬ ‫-תודה.‬
‫מיטב האיחולים.‬
‫פנלופי.‬
‫את נהנית?‬
‫מאוד.‬
‫אם כי הרגשות מציפים אותי.‬
‫טוב, חתונות הן אף פעם‬ ‫לא בשביל החתן והכלה,‬
‫גם כשבני הזוג ביחסים טובים.‬
‫תודה‬
‫שאפשרת לי להבין את זה בעצמי.‬
‫החתונה הזו לא הייתה מתכננת את עצמה.‬ ‫לא היה לי זמן להתערב.‬
‫מה שזה לא יהיה,‬
‫אני יודעת שתפתרו את זה.‬
‫העיקר הוא שאת נשואה עכשיו.‬
‫אולי…‬ ‫-אני…‬
‫אולי נתרחק מפה?‬
‫זמן רב נצמדתי לקירות כך. אני…‬
‫אני לא רוצה להמשיך בכך.‬
‫לאן את מציעה שנלך?‬
‫אולי…‬
‫למרכז.‬
‫אינני מסוגל לברך אורחים נוספים.‬
‫אז אולי נרקוד.‬
‫זו ארוחת בוקר חגיגית.‬
‫השמש עדיין בשמיים.‬ ‫-אני מודעת לכך.‬
‫אך הייתי רוצה לרקוד עם בעלי‬
‫לאור היום.‬
‫אם מותר לנו לרקוד בכנסייה, למה לא כאן?‬
‫בסדר.‬
‫תרצי לרקוד?‬
‫לורד קילמרטין!‬
‫אינך מתכוון לזה.‬
‫למה לא?‬
‫לא חשבתי שאתה רקדן.‬
‫אולי לא.‬
‫אך אולי כדאי ששנינו נעז ונתבע את מקומנו.‬
‫ליידי ברידג׳רטון.‬
‫תודה רבה שהזמנת אותי.‬
‫לורד אנדרסון, אני שמחה שהצטרפת אלינו.‬
‫ועם אחותך.‬
‫כן. הסדרנו את כל עניינינו.‬
‫ואת?‬
‫אני מאמינה שגם ענייניי עומדים להסתדר.‬
‫הוא מצר את צעדיה.‬ ‫-לדעתי הם רוקדים בחן רב.‬
‫לא, הם.‬
‫משפחתנו מאושרת ומאוחדת.‬
‫אל תיקח את זה כמובן מאליו.‬
‫הוד מעלתה המלכה.‬
‫ליידי פת׳רינגטון.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫כל מי שאינו בן ברידג׳רטון רשאי ללכת.‬
‫עכשיו.‬
‫פנלופי.‬
‫את בת ברידג׳רטון עכשיו.‬
‫מישהו בחדר הזה מסתיר משהו,‬
‫ולא אלך מכאן‬
‫עד שהוא יחשוף את עצמו.‬
‫ככל שתתעכבו, כך אתרגז יותר.‬
‫גש הלום.‬
‫התוודה.‬
‫זו אני.‬
‫אני בעלת הסוד.‬
‫את?‬
‫כן.‬
‫אני מאורסת ללורד קילמרטין.‬
‫התעניינותה של הוד מעלתך בשידוך שלי‬ ‫החמיאה לי,‬
‫עד כדי כך שלא העזתי ותבעתי את מקומי.‬
‫אך אני אוהבת את לורד קילמרטין.‬
‫ואני מתכוונת להינשא לו.‬
‫בברכת הוד מעלתך,‬
‫כמובן.‬
‫זה לא סוד גדול, מיס פרנצ׳סקה.‬
‫נטיותייך הרומנטיות היו ברורות מזה זמן רב.‬
‫אינך זקוקה לברכתי כדי להינשא.‬
‫אך לא לשם כך באתי הנה.‬
‫אני מתכוונת לוויסלדאון.‬
‫אני יודעת כי היא בחדר הזה.‬
‫הייתי קרובה בשנה שעברה,‬
‫קרובה כפסע.‬
‫וכעת, רק כשנערת קאופר‬ ‫מפרסמת שקרים על משפחה זו ממש,‬
‫לפתע ויסלדאון ממהרת להוציא גיליון.‬
‫היא בוודאי חשדה מה קאופר מתכוונת לפרסם.‬
‫זה מה שגרם לה לצאת מהמסתור. ומדוע?‬
‫מן הסתם, משום שהיא אחת מכם.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫אני מבטיח לך, אילו דבר כזה היה קורה בביתי,‬ ‫הייתי יודע על כך,‬
‫והייתי שם לזה סוף מזמן.‬
‫בסדר.‬
‫המשיכו לשתוק עוד לילה אחד.‬
‫בקרוב אשחרר את חרצובות לשונכם.‬
‫לא ידעתי אם הודאתי‬ ‫תעזור למשפחה או תזיק לה.‬
‫אני שמח ששתקת.‬
‫אך זה בוודאי סימן לדרך הנכונה קדימה.‬
‫שהגיע הזמן לוותר על המדור שלך.‬
‫כן?‬
‫קולין, אני…‬ ‫-היא תגלה אותך בסופו של דבר.‬
‫וכל עוד את ויסלדאון,‬ ‫השקר הזה ירדוף אותנו תמיד.‬
‫יודע אתה איך זה‬
‫שאין לך מקום בעולם בו אתה יכול להיות עצמך?‬
‫אינך יכול לדעת משום שאינך אישה.‬
‫אתה יכול לבחור להיות מי שרק תרצה,‬ ‫אך הברירה היחידה של הנשים‬
‫היא להסתיר את החלקים בנו‬ ‫שהעולם אינו יכול לקבל.‬
‫אני ויסלדאון.‬
‫לא אשנה את זה.‬
‫לא אוכל לקבל את זה.‬
‫קולין, זה ליל הכלולות שלנו.‬
‫אישן על הספה הלילה.‬
‫אקרא לכרכרה שלנו.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫באמת.‬
‫מר ברידג׳רטון.‬
‫בנדיקט.‬
‫נעים לראות אותך שוב.‬
‫ולראות אתכם.‬
‫חשבתי על הצעתכם.‬
‫ו…?‬
‫ובכן…‬
‫- דפוס ו׳ סמית ובניו -‬
‫ערב טוב, גבירתי.‬
‫הלכת לאיבוד?‬
‫לא. באתי לקבל את התשלום שלי.‬
‫על גיליון ויסלדאון שהודפס כאן בשבוע שעבר.‬ ‫זה שנמסר מבית קאופר.‬
‫לא הודפס פה שום ויסלדאון בשבוע שעבר.‬
‫גם לא בשבועות שלפניו.‬ ‫-בסדר.‬
‫כבר ניסיתי שלושה בתי דפוס אחרים.‬ ‫כמה עוד כבר יכולים להיות?‬
‫אבל את לא היא, נכון?‬
‫תמיד רציתי לפגוש אותה.‬
‫הבוס במקום העבודה הקודם שלי הדפיס אותה.‬
‫אבל הוא אמר שהיא ג׳ינג׳ית.‬
‫מה עוד הוא סיפר לך?‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬