‫בוקר טוב.‬
‫איך ישנת?‬
‫לסירוגין.‬
‫אלך לסעוד ארוחת בוקר בבית ברידג׳רטון.‬ ‫-אבל אמי עומדת להגיע.‬
‫אתן לכן קצת פרטיות.‬
‫אינך צריך לעזוב.‬ ‫-זה רצוני.‬
‫יש לך אורחת בטרקלין.‬
‫הגישי לה תה. אני עוד לא מוכנה.‬
‫בוקר טוב, אימא.‬
‫קרסידה.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אני מקווה שהיה לך ליל כלולות טוב.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫פשוט באתי לבקר…‬
‫את ליידי ויסלדאון הנכבדת.‬
‫גיליתי את סודך.‬
‫מה שנדמה לך שאת יודעת… זה לא נכון.‬
‫אני מבקשת שתלכי.‬ ‫-את יודעת…‬
‫במבט לאחור, זה הגיוני לחלוטין.‬
‫איך אפשר לחשוד בך?‬ ‫הרי קל כל כך לשכוח אותך.‬
‫המבט הזה מהנה.‬
‫חבל שאינני יכולה להישאר ולהתענג עליו,‬
‫אני מאחורי סורג ובריח‬ ‫עד שדודתי תבוא ותיקח אותי לכפר.‬
‫את עוזבת את העיר?‬ ‫-כן.‬
‫אך לא לבית דודתי ג׳ואנה.‬
‫הביני,‬
‫את תשלמי לי כפליים מסכום הפרס של המלכה,‬
‫כדי שאוכל לבנות לי חיים בניכר,‬
‫ואם לא, אספר לכולם על זהותך האמיתית.‬
‫אף אחד לא יאמין לך, קרסידה.‬
‫האמינות שלך הגיעה לשפל המדרגה.‬
‫מיס קאופר.‬
‫ליידי פת׳רינגטון.‬
‫פנלופי ואני בדיוק דנו בשאלת האמינות שלי.‬
‫הבה נגלה.‬
‫חשבי עד כמה בתך אוהבת את המילה הכתובה.‬
‫חשבי כמה קל שלא לשים לב אליה,‬
‫מה שמאפשר לה להיעלם לפרקי זמן ממושכים.‬
‫חשבי על כך שכל אלה שנראים לה כאויבים‬
‫מושפלים לבסוף בשחור על גבי לבן.‬
‫ואז שאלי את עצמך:‬
‫מדוע רק עכשיו הבנת‬
‫שהיא ליידי ויסלדאון האמיתית?‬
‫את תשלמי לי את הסכום שלי,‬
‫ולא, אחשוף את האמת לבון־טון כולו.‬
‫בוקר נעים לכן, גבירותיי.‬
‫פנלופי!‬
‫- ברידג׳רטון -‬
‫אמרי לי שזה לא נכון.‬
‫לשם שינוי,‬
‫קרסידה לא משקרת.‬
‫בכל נשף, תמיד מגיע רגע שבו את נעלמת.‬
‫חשבתי שזה משום שהסיבולת שלך לחברה אוזלת,‬
‫כעת אני מבינה איזו טיפשה הייתי.‬
‫אימא…‬
‫אילו דברים איומים כתבת על אחיותייך!‬
‫עליי! על עצמך!‬
‫נלחמתי בכל הכלים שעמדו לרשותי‬
‫כדי להציל אותנו מאסון שוב ושוב,‬
‫ובכל זאת, תחת קורת הגג שלי,‬
‫בתי זרעה את זרעי הפורענות כל הזמן הזה!‬
‫איך יכולת, פנלופי?‬
‫בעלך יודע?‬
‫טוב, אסור שהוא ידע על הסקנדל החדש הזה.‬
‫אם ג׳נטלמן כמו מר ברידג׳רטון ידע‬ ‫שפעולותייך הובילו לסחיטה,‬
‫תהיה לו עילה לביטול הנישואין‬ ‫שגם הבישוף המתחסד ביותר היה מאשר.‬
‫אימא, אני לא רוצה לשקר יותר.‬
‫אני מוכרחה לספר לקולין.‬
‫הייתי אוסרת עלייך,‬
‫אך מתברר שאינך נוהגת לשמוע בקולי.‬
‫עליי להתלבש.‬
‫את משחקת היום בחוסר זהירות, ליידי דנברי.‬
‫המשחק לא יימשך עוד זמן רב.‬
‫הוד מעלתה משחררת האשמות‬ ‫בלי חשבון בזמן האחרון.‬
‫תהיתי איך נגיע לזה.‬
‫בני ברידג׳רטון חביבים עלייך כל כך.‬
‫אך לא, זו לא הייתה האשמה.‬
‫זו האמת.‬
‫אני קרובה מאי־פעם לגילוי ליידי ויסלדאון.‬
‫ומה תעשי אחרי שתחשפי אותה?‬
‫אנצח, כמובן.‬
‫ואז?‬
‫תצווי עליה להפסיק לכתוב?‬
‫תכלאי אותה בצינוק?‬
‫מה את מנסה לומר, ליידי דנברי?‬
‫כשוויסלדאון החלה לכתוב,‬
‫הנחתי שהיא מישהי בעלת השפעה בבון־טון.‬
‫אך במהדורות האחרונות שלה התבהר‬
‫שיש שם פגיעות מסוימת,‬
‫מעין ניסיון למצוא את עצמה.‬
‫את יודעת מיהי ויסלדאון?‬
‫האם זו הסיבה‬ ‫שאת מנסה להגן על בני ברידג׳רטון?‬
‫עליתי על משהו, מה?‬
‫אני רק אומרת‬
‫שאולי ליידי ויסלדאון אינה‬
‫מנסה לנצח אותך במשחק שלך.‬
‫אולי היא פשוט מנסה להישאר במשחק…‬
‫בתור שחקנית פגיעה.‬
‫אולי זו תחושה שאת יכולה להזדהות איתה.‬
‫אולי פעם, מזמן.‬
‫יכולת לתת לי מט, ליידי דנברי.‬
‫אני מודעת לכך.‬
‫אך אז המשחק היה מסתיים בטרם עת.‬
‫ומה הכיף בזה?‬
‫מוטב שנתחיל להכין את מלתחת הסתיו.‬
‫זו הסיבה שהפסקת להתעטש, אלבי?‬
‫בגלל שמזג האוויר היה חמים?‬
‫זה לא עונתי.‬
‫זה עיטוש שנובע מעצבנות,‬ ‫שחלף בזכות נישואינו המאושרים.‬
‫אני מתמודדת עם הקור גם ככה.‬
‫האם עליי לסבול גם את גילויי החיבה שלכם?‬
‫התרצי לשוב הביתה, אהובתי?‬
‫איש לא ישים לב, זה בטוח,‬ ‫עכשיו שפנלופי נשואה לברידג׳רטון שלה.‬
‫אנחנו רכילות דאשתקד.‬
‫ככל שהבטן שלנו תגדל,‬ ‫כך תגדל גם הערכתו של הבון־טון כלפינו.‬
‫ראית פעם גברת הרה בנשף, פיליפה?‬
‫ובכן… לא.‬
‫זה מפני שברגע שיש להן בטן,‬ ‫מצפים מהן להתרחק מהחברה.‬
‫אין לי כל כוונה לסיים בקטן.‬
‫אעשה הכול כדי להצילך מגורל שכזה, מתוקתי.‬
‫יופי.‬
‫כי פיליפה ואני נערוך נשף.‬
‫שנושאו הצבע הסגול.‬
‫וכתום!‬
‫יהיו קריסטלים, וזהב,‬
‫ומאות פרחים.‬
‫וגם חרקים!‬
‫ו…‬
‫שנדבר על התקציב?‬
‫כמובן.‬
‫הוא יהיה גדול מאוד.‬
‫את בטוחה שכדאי לנו להיראות בציבור?‬ ‫-המלכה כבר יודעת שהתארסתם.‬
‫אין עוד טעם להסתיר את זה.‬
‫היא חושבת שאחד מאיתנו הוא ויסלדאון.‬
‫ואני יודעת היטב,‬ ‫בתור ראשת הבית, שזה לא נכון.‬
‫הטוב ביותר עבורנו כרגע הוא לצאת לעולם,‬
‫כדי שלא יחשבו בבון־טון שיש לנו מה להסתיר.‬
‫אולי שוויון הנפש שלנו ישכנע את המלכה‬
‫שהאשמותיה אינן נכונות… ירחם השם.‬
‫קדימה, תאכלו.‬
‫אתם רואים?‬
‫אנחנו יוצאים כמו כל משפחה אחרת,‬
‫אוכלים גלידה ומתכננים חתונה.‬
‫עדיין תהיה חתונה?‬
‫כמובן.‬
‫פשוט, ג׳ון ואני נבקש אישור מיוחד‬
‫כדי שנוכל לערוך טקס פשוט וקטן בבית,‬
‫ואחריו נפרוש לאחוזה המשפחתית של ג׳ון.‬
‫כדי לחסוך תגובות סוערות נוספות מצד המלכה.‬
‫כן, אני מניחה שזה נבון.‬
‫ואני מניחה שאחוזתך באוקספורדשייר‬ ‫נמצאת במרחק נסיעה של יום, לא יותר?‬
‫בעצם,‬
‫היינו רוצים לגור באחוזה הראשית של ג׳ון.‬
‫בסקוטלנד?‬
‫איפה היא, בדיוק? קרוב לגבול?‬
‫לא. בהיילנדס.‬
‫אך לא רחוק מגלזגו.‬
‫זה בטח במרחק של שבועיים לפחות.‬
‫ולכן אני נהנה כל כך להיות שם.‬
‫הריחוק יוצר תחושה אמיתית של שלווה.‬
‫אני כבר כמהה לשקט.‬
‫מה שלומך?‬
‫משתדל שלא לחשוב על אתמול.‬
‫דומני שאימא בעיקר שמחה‬ ‫שהמלכה באה לארוחת הבוקר החגיגית שלכם.‬
‫אתה יודע שהמשפחה תהיה בסדר.‬
‫את מאמינה בכך?‬
‫הוד מעלתה האשימה אותי פעם‬ ‫שאני ויסלדאון, ושרדתי.‬
‫גם אם מצולקת.‬
‫אל תיתן שנישואיך יהיו הצלקת.‬
‫לא.‬ ‫-אתה יודע שבסופו של דבר תתפייס עם…‬
‫פנלופי! מה את עושה פה?‬
‫אני… ציפיתי לראותך רק אחר הצהריים.‬
‫היא יודעת, קולין.‬ ‫אינך צריך להסתיר את כעסך.‬
‫ובהחלט איננו צריכים לנהל‬ ‫את הדיון הזה בנוכחות מיס ברידג׳רטון.‬
‫גם היא יודעת הכול.‬
‫נפלא.‬
‫טוב שכל מייפייר יודעת לפני אימא שלך!‬
‫מדוע כולנו יודעים שאנו יודעים?‬
‫מפני שקרסידה גילתה את סודי.‬ ‫היא דורשת 10,000 ליש״ט דמי שתיקה.‬
‫לא ייתכן!‬ ‫-איך היא גילתה אותך?‬
‫אינני יודעת.‬
‫לא משנה איך.‬
‫אם היא יודעת, אסור שתחשוף זאת.‬
‫לא ביקשתי עזרה. רק רציתי לומר את האמת.‬ ‫-מה שנעשה לא תלוי בך.‬
‫אם מיס קאופר תפיץ את הרכילות הזו,‬
‫זה יכפיש את השם ״ברידג׳רטון״.‬ ‫את המשפחה כולה.‬
‫ולא אסכים שאשתי תהיה יעד לסחיטה.‬
‫בהחלט טוב לשמוע.‬
‫זה יפה מצדך, קולין, אבל…‬
‫אני יכולה לשלם לה.‬
‫הרווחת סכום כזה?‬
‫קצת יותר, האמת.‬
‫כל הזמן הזה?‬
‫מיס קאופר לא תקבל ממך אגורה שחוקה.‬
‫אבל קולין, זה…‬ ‫-אולי אתה תשלם לה, מר ברידג׳רטון?‬
‫לא!‬ ‫-אף אחד לא ישלם לה.‬
‫אז מה אתה מציע שנעשה?‬ ‫-אנא, תן לי…‬
‫לא אתחנן בפני מיס קאופר.‬
‫אבוא אליה מחר.‬
‫אבהיר לה שפעולה כזו‬ ‫תהיה הרסנית לכל המעורבים.‬
‫זו הדרך היחידה להתקדם.‬
‫מר ברידג׳רטון.‬
‫ליידי קאופר.‬
‫קיוויתי לשוחח עם בתך ביחידות.‬
‫חרף מה שאומרים בבון־טון,‬
‫אחשיב זאת כעלבון‬ ‫אם אינך חושב שזהו בית מכובד.‬
‫אימא, הניחי לנו.‬
‫זה כבר לא משנה. אנא לכי.‬
‫אתן לך חמש דקות.‬
‫אני מבין שאמך לא יודעת שאת סוחטת את אשתי.‬
‫הפסקתי לבטוח באיש מלבד עצמי.‬
‫זו בטח בדידות נוראה.‬
‫ידעתי בדידות אמיתית מהי,‬
‫במסעותיי.‬
‫מר ברידג׳רטון המסכן.‬
‫מטייל ברחבי היבשת, רואה פלאי עולם,‬
‫כפי שרק גברים יכולים.‬
‫את נשמעת כמו אלואיז.‬
‫את צודקת, היכולת לטייל היא זכות גדולה.‬
‫אך בשנה האחרונה,‬
‫מצאתי את עצמי משתוקק לבשורות מן הבית.‬
‫מפנלופי, למעשה.‬
‫אך היא לא השיבה לפניותיי.‬
‫לא היא ולא אף אחד אחר.‬
‫הרגשתי כאילו כולם עסוקים בחייהם,‬
‫ולא זקוקים לי שאקח בהם חלק.‬
‫לכן ניסיתי להקשיח את עצמי‬
‫ולהפוך לגבר שאין לו צרכים משלו.‬
‫זו לא דרך שהייתי ממליץ עליה.‬
‫מר ברידג׳רטון,‬
‫אני מבולבלת.‬
‫נראה שבאת כדי לקבל ממני חמלה,‬
‫אך אני זו שמגיע לה תשלום.‬
‫לא באתי כדי לקבל ממך חמלה.‬
‫באתי לבקש ממך רחמים.‬
‫פנלופי אינה מרשעת.‬
‫האמיני לי,‬
‫אני מבין את סיבותייך לשנוא את ויסלדאון.‬
‫מילותיה חדות ופוצעות.‬
‫ובכל זאת,‬
‫קוראיה מוכנים לשלם‬ ‫כדי לקרוא על עצמם, שבוע אחר שבוע.‬
‫לא נשמע שאתה שונא את ויסלדאון.‬
‫נשמע שאתה מקנא בה.‬
‫לא ולא.‬
‫העניין הוא‬
‫שישנה ויסלדאון וישנה פנלופי,‬
‫שחוותה בדידות שנשגבת מבינתי ומבינתך.‬
‫תארי לך לחוות התעלמות כזו‬ ‫שגורמת לך להרגיש כבלתי־נראית.‬
‫זה לא מצדיק את מה שהיא עשתה,‬
‫אך אולי אפשר להבין שלפעמים,‬
‫הטור שלה שיקף את האכזריות סביבה.‬
‫אכזריות שגם את חשת בה, בטוחני.‬
‫על חלקה בצרותייך,‬ ‫אני יודע שפנלופי חשה חרטה.‬
‫והיא לא תקפה אותך בטורה האחרון.‬
‫אם אפילו פנלופי מסוגלת למצוא דרך לסלוח לך,‬
‫אינך מבינה שגם הבון־טון יסלח לך?‬
‫ואביך בוודאי ירשה לך לשוב ללונדון‬ ‫כשכל זה יחלוף.‬
‫אהבה של משפחה מאריכה ימים.‬
‫זה ההבדל בינך וביני.‬
‫תמיכתה הנצחית של משפחתך מובנת לך מאליה.‬
‫איננו דומים, מר ברידג׳רטון.‬
‫ולעולם לא נהיה.‬
‫מיס קאופר.‬
‫מיס קאופר!‬
‫לא יאמינו לך אם נאמר ששיקרת.‬
‫אין לך הוכחות.‬
‫יש לי שוליית מדפיס שמוכן לאשש את האמת,‬
‫והכול בשביל העונג לפגוש‬ ‫את ליידי ויסלדאון האמיתית.‬
‫עליכם לשלם לי לפני נשף דנקוורת׳־פינץ׳,‬
‫ולא, למחרת בבוקר, אגלה לכולם.‬
‫למעשה, בהתחשב בכך שלא אזכה לתמיכה בעתיד,‬
‫אולי לא דרשתי מכם מספיק.‬
‫רק תוספת כספית קטנה‬ ‫כדי לערוך את הנשף של העונה.‬
‫חשבי על יצורים קטנים ומרובי־רגליים.‬
‫זה מגיע לנו. הרי הוצאת הרבה יותר‬ ‫על החתונה של פנלופי מאשר על שלנו.‬
‫מפני ששתיכן התחתנתן עם אדונים נטולי תואר,‬
‫בעוד פנלופי נישאה לברידג׳רטון עשיר מאוד.‬
‫שבוודאי יכלכל אותך בזקנתך!‬
‫מה לך להיאחז בכספך עכשיו?‬
‫הכניסי אותנו!‬
‫זה לא זמן טוב. אני מצפה לאורח.‬
‫מי?‬
‫אל פחד, גבירותיי.‬
‫מבין כל המשרתות בלונדון,‬
‫אין מנוסה ממני בניצול תקציבים זעומים.‬
‫לפחות אחיותיי תשמחנה‬ ‫כשמעשיי יתגלו כהרסניים.‬
‫אולי נעז לצפות לקצת יותר?‬
‫קולין משכנע מאוד כשהוא רוצה.‬
‫זה לא הוא שמדאיג אותי.‬
‫יש לקרסידה הבלחות של שיקול דעת.‬ ‫נקווה שגם היום זה יקרה.‬
‫באמת חיבבת אותה?‬
‫או שהתיידדת איתה רק כדי להעניש אותי?‬ ‫-אני לא קטנונית עד כדי כך.‬
‫באמת נהניתי מחברתה בהתחלה.‬
‫אם כי…‬
‫אולי ההתיידדות הראשונית‬ ‫הייתה נגועה בקמצוץ של קטנוניות.‬
‫ספרי לי מה את קוראת.‬
‫חוששני שנכשלתי.‬
‫ו…‬
‫כעת היא דורשת סכום כפול.‬
‫20,000 ליש״ט?‬
‫היא יצאה מדעתה.‬ ‫-אין לי סכום כזה.‬
‫זה לא הכול. היא דורשת שתשתמשי בטור שלך‬
‫כדי לשקם את המוניטין שלה.‬
‫אני מתנצל. אני…‬
‫נראה שרק החמרתי את המצב.‬
‫זה לגמרי באשמתי.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫אולי פנלופי צדקה. מוטב היה לשלם לה ודי.‬
‫יש לי את הכסף.‬
‫אצטרך לבקש מבנדיקט שיאשר את ההוצאה הגדולה.‬
‫ותחשוף בפני אחיך את זהותה של פנלופי?‬
‫לא. אצטרך להמציא שקר כלשהו.‬
‫נמשיך להסתיר את זהותה.‬
‫טוב…‬
‫אני בטוחה שנערת קאופר רק רוצה שתכתבי‬
‫כמה דברים מחמיאים על מראהּ וקסמה האישי.‬
‫זו לא תוצאה טובה.‬
‫אני מניחה שלא הייתי צריכה‬ ‫לצפות ליותר מצד קרסידה.‬
‫אני אסירת תודה‬
‫על כל עצותיך.‬
‫יש סימנים לכך שהוד מעלתה תחדל מחיפושיה?‬
‫אני מקווה שמשהו אחר יסיח את דעתה בקרוב.‬
‫ובאותו נושא…‬
‫זה חזק למדי.‬
‫רק הסקוטים יכולים היו להמציא משקה שכזה.‬
‫הם נזקקים לו נגד הקור השורר שם.‬
‫אני פוחדת די והותר כבר עכשיו, אגתה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫נראה שפרנצ׳סקה מצאה את תעצומות הנפש שלה.‬
‫כן, אכן!‬
‫וכעת היא משתמשת בהן‬ ‫כדי להתרחק מאמה כמה שיותר.‬
‫רכשתי את זה‬ ‫בנסיעה לסקוטלנד לפני שנים רבות.‬
‫בתחילה, טעמו היה מר לחיך,‬
‫אך עם הזמן, לומדים לחבב את זה.‬
‫זה עדיין מר.‬
‫תהיה לך תמיכתי בזמן היעדרה של פרנצ׳סקה.‬
‫וגם תמיכתו של אחי.‬
‫אם תרצי בה.‬
‫איננו חייבות לשוחח על כך.‬
‫אך אולי זה כדאי?‬
‫לורד אנדרסון היה ג׳נטלמן מושלם.‬
‫ואם תיתני את ברכתך…‬
‫זה בהחלט לא מקומי,‬ ‫לתת את ברכתי או לגרוע אותה.‬
‫שתינו בגירות.‬
‫את רשאית לעשות כרצונך.‬
‫אחרי הכול,‬
‫אני הרי לא ביקשתי את רשותך.‬
‫לפתע זה יורד חלק בגרוני.‬
‫את יודעת.‬
‫כן?‬
‫אני יודעת שאבי היה איש טוב.‬
‫ושאת היית חברה טובה מאוד.‬
‫וזה כל מה שעליי לדעת.‬
‫ואחי הוא איש טוב.‬
‫ואת חברה טובה.‬
‫וזה גם כל מה שעליי לדעת.‬
‫אך אם הוא יקלקל את היחסים שלכם,‬
‫אצדד בך ולא בו.‬
‫לא אסכים לאבד אותך לשיגיונותיו.‬
‫אף גבר שבעולם לא יוכל לעשות זאת.‬
‫תארו לכם את שלושתנו בנשף.‬
‫איך היינו מסבירים את עצמנו ל…‬ ‫ליידי צ׳לטנהם הנכבדת, למשל?‬
‫בהחלט היינו צריכים לתאם גרסאות.‬
‫כאילו תסכים אי־פעם להיראות בנשף.‬ ‫-אמת.‬
‫איך אתה מסוגל לסבול אירועים חברתיים?‬
‫אני מניח שיש לי שפע אהבה לתת.‬
‫אהבה לשיחות בטלות.‬
‫ואהבה למסיבה טובה.‬
‫בייחוד…‬
‫מסיבה בשלושה.‬
‫לילה טוב, אדוני.‬
‫אני צריך רק שמיכה לספה.‬
‫כמובן.‬
‫איפגש לכוס תה עם אמי‬ ‫לפני חתונתה של אחותך.‬
‫אחסוך ממך את הנסיעה המשותפת בכרכרה.‬
‫- מיס ברידג׳רטון -‬
‫- קולין ברידג׳רטון‬ ‫פריז, צרפת -‬
‫- מר קולין ברידג׳רטון‬ ‫מרסיי, צרפת -‬
‫- שלך, פנלופי -‬
‫גבירתי.‬
‫פנלופי הגיעה?‬
‫אינני יכולה לעכב אותו עוד, גבירתי.‬
‫עורך הדין ההוא נמצא כאן.‬
‫הכניסי אותו… אני מניחה.‬
‫ליידי פת׳רינגטון.‬
‫וולטר…‬ ‫-וולטר דנדס, עורך דין. אני זוכרת.‬
‫אני מניחה שבאת לברך אותנו‬ ‫לרגל נישואיה של בתי, לתוך…‬
‫אחת המשפחות הנכבדות‬ ‫והחשובות ביותר בבון־טון.‬
‫לצערי, לא.‬
‫מטרת ביקורי אינה משמחת.‬
‫אם כי ישנם כאלה שמוצאים נחמה‬ ‫בהשתחררות מעול השקר.‬
‫אני מקווה שיש בידך הוכחות מספיקות‬ ‫להאשמות שאתה עומד להשמיע.‬
‫לא הראיות שחיפשתי, לא,‬
‫אך ראיות די והותר.‬
‫הכסף שירשת מדודתך פטוניה.‬
‫התפלאתי שירשת הון שכזה‬
‫בדיוק כאשר ג׳ק פת׳רינגטון נמלט עם הונך.‬
‫ואכן, שכניה של הדודה פטוניה בקורנוול‬ ‫הסכימו איתי.‬
‫ממה ששמעתי, היא חיה בעוני תמידי.‬
‫מי יודע, אולי היא הייתה חסכנית גדולה,‬
‫שחיה בצמצום למען רווחתם העתידית של הזולת?‬
‫נושיה יודעים.‬
‫הו, ליידי פת׳רינגטון…‬
‫אני יודע כי כספך בא‬ ‫מתרמיותיו של ג׳ק פת׳רינגטון,‬
‫ואני מאמין כי הכתר יסכים איתי‬
‫שיש להעביר את התואר ״פת׳רינגטון״ ל…‬
‫משפחה עם ערכים מוצקים יותר.‬
‫אעביר את ממצאיי לרשויות בהמשך השבוע.‬
‫יום טוב לך.‬
‫פנלופי.‬
‫זה נכון?‬
‫האם כספך הוא הכסף‬ ‫שבן הדוד ג׳ק גזל מהבון־טון?‬
‫הם לא היו זקוקים לכסף הזה כמונו!‬
‫גנבת מהם!‬
‫ואת השפלת אותם.‬
‫את גנבת את כבודם.‬
‫מעשייך ומעשיי אינם שונים כל כך.‬
‫מה שעשית… זה פשע!‬
‫עשיתי את מה שנדרש‬ ‫כדי להגן על המשפחה הזו.‬
‫על מי הגנת בטור שלך?‬
‫על עצמי!‬ ‫-מפני מי?‬
‫הבנתי.‬
‫את יודעת…‬
‫לא קל להיות הורה.‬
‫איך היה עליי לגדל בנות? הרי כל חיי‬
‫לימדו אותי שהגבר הוא מקור כל הכוח.‬
‫את מה שעשית, עשית…‬
‫לגמרי בעצמך.‬
‫גם אם לא אהבתי את מה שכתבת במשך השנים,‬
‫אני מתחרטת מאוד על כך‬ ‫שהתעלמתי ממך כל הזמן הזה.‬
‫שתינו הפקנו את המיטב‬
‫מן ההזדמנויות שהחברה הציעה לנו.‬
‫בסדר…‬
‫אולי היו דרכים אחרות, אבל באותו זמן…‬
‫לא ראיתי אותן.‬
‫מה תכתוב ליידי ויסלדאון על בושתנו,‬
‫כש… איחשף?‬
‫היא תכתוב מה שרק ארצה.‬
‫זה כוח גדול.‬
‫איזה מין דבר יצרת לעצמך.‬
‫תודה.‬
‫אולי קשה לי להודות עד כמה אנו דומות.‬
‫אם נשרוד את הסיבוב הזה,‬
‫עלינו להשתפר.‬
‫שכה יהיה לי טוב.‬
‫אימא.‬
‫את תביאי אור גדול לסקוטלנד.‬
‫עזיבתי מעציבה אותך?‬ ‫-לא, ודאי שלא.‬
‫אני רק… טוב,‬ ‫לא ציפיתי שתבחרי לגור במקום כה מרוחק.‬
‫אנתוני וקייט בדרכם להודו.‬ ‫-כן.‬
‫אך בילית כבר זמן כה רב הרחק מאיתנו,‬
‫בבאת׳, עם דודתך, או…‬
‫לבדך, גם כשאת בבית.‬
‫כעת אני חוששת שאאבד אותך לתמיד.‬
‫אימא, זה להפך.‬
‫קשה, לפעמים,‬
‫לשמוע את קולי בהמולת הבית שלנו.‬
‫אבל עם ג׳ון,‬
‫אני שומעת את עצמי. יותר ויותר.‬
‫אני מקווה מאוד ש…‬
‫הרוגע והשקט של סקוטלנד‬
‫יעזרו לי להכיר את עצמי,‬
‫כדי שגם אתם תיטיבו להכיר אותי.‬
‫כי כל רצוני הוא להתקרב.‬
‫ולא יכולת למצוא רוגע ויופי באוקספורדשייר?‬
‫הייתי מתפתה לחזור הביתה לעתים קרובות מדי.‬
‫אבל תחזרי?‬
‫כמובן!‬
‫ילדה אמיצה ופיקחית שלי.‬
‫את יודעת, כשהכרתי את אביך לראשונה…‬
‫בקושי יכולתי לומר את שמי מרוב שהוקסמתי.‬
‫גמגמתי גם במילים מוכרות ביותר.‬ ‫-אימא, אני…‬
‫חשבתי שכבר דיברנו על זה. ג׳ון…‬
‫הוא גבר מצוין,‬
‫ובחירה טובה.‬
‫עמדתי לומר שבמשך זמן רב,‬
‫חשבתי שכזו היא האהבה בעיני כולם.‬
‫מפתיעה, חזקה, מהירה.‬
‫אך הראית לי שיש דרך אחרת,‬
‫שיש יופי בגישה האיטית.‬
‫את כבר נבונה מכפי גילך.‬
‫אני חושבת שיהיה לך טוב מאוד בסקוטלנד.‬
‫אני לוקח אותך להיות לי לאישה,‬
‫להחזיק ולנצור,‬
‫מיום זה ואילך,‬
‫בעושר ובעוני, בחולי ובבריאות,‬
‫עד שהמוות יפריד בינינו.‬
‫אני לוקחת לי אותך לבעל,‬
‫להחזיק ולנצור, מיום זה ואילך,‬
‫בעושר ובעוני,‬
‫בחולי ובבריאות,‬
‫עד שהמוות יפריד בינינו.‬
‫מי ייתן ותחיו כעת בנישואי קודש‬ ‫עד יום מותכם.‬
‫אמן.‬
‫יקירתי!‬
‫ברכותיי.‬
‫האם הושפעתי יתר על המידה‬ ‫מדבריו הדביקים של הכומר,‬
‫או שנראה שהלורד אנדרסון מוקסם מאימא?‬
‫היא נראית מאושרת,‬ ‫ואם זה נכון, מי אנחנו שנשפוט?‬
‫הוא נראה בחור כארז.‬
‫ויש לו מזל שאנתוני כבר עזב.‬
‫תגידי תודה ללורד אנדרסון.‬
‫עכשיו, משנישאתי,‬ ‫תשומת לבה של אימא עלולה לשוב אלייך,‬
‫אלא אם כן דעתה תוסח.‬
‫סלחו לי,‬
‫אני חשה צורך לברך את גברת מונדריץ׳.‬
‫שלום.‬
‫הטקס באמת היה יפה מאוד.‬
‫כך חשבתי.‬
‫שני רק ליופיה של המארחת.‬
‫אתה מחניף לי.‬
‫דיברתי בכנות.‬
‫ובאותה כנות, אני תוהה אם תסכימי בטובך…‬
‫לשמור ריקוד בשבילי בנשף הבא?‬
‫ב… נשף דנקוורת׳־פינץ׳?‬
‫אני…‬
‫ובכן…‬
‫כן.‬
‫זה בהחלט יהיה משביע רצון.‬
‫מה טוב.‬
‫טוב מאוד.‬
‫כוסית לחיים, אם יורשה לי.‬
‫לחיי אשתי היפהפייה.‬
‫אין לי מילים להביע את הערצתי.‬
‫אני בטוח שאת אסירת תודה על כך,‬
‫שהרי אינך אוהבת לעמוד‬ ‫במוקד תשומת הלב לאורך זמן.‬
‫אז, במקום זאת…‬
‫אומר רק כמה מילים למשפחתך.‬
‫בייחוד לאמך.‬
‫ליידי ברידג׳רטון, אני…‬
‫רואה את פתיחותך משתקפת בבנדיקט,‬
‫את קסמך בקולין,‬
‫את חוכמתך באלואיז,‬
‫ופיקחות שהנחלת לגרגורי ולהייסינת׳.‬
‫ברגע זה בו אני חש הכרת תודה כה רבה‬ ‫על רעייתי החדשה,‬
‫אני חש אותה במידה שווה‬ ‫גם כלפי האישה יוצאת־הדופן שגידלה אותה.‬
‫אני מודה לך.‬
‫לכולכם, מעומק לבי.‬
‫סלחו לי, בהחלט לא התכוונתי לסחוט דמעות.‬
‫הייסינת׳ בכתה כל הזמן הזה.‬
‫יום אחד גם לך יהיה לב.‬
‫אימא, תנגני איתי דואט?‬
‫שומו שמיים! עכשיו? אני…‬
‫מאוד לא מאומנת.‬
‫דומני שהפעם האחרונה שריגשתי אותך עד דמעות‬ ‫הייתה כשהתחלתי לנגן לראשונה.‬
‫ולא רק אותה. התייפחתי בחדרי‬ ‫מרוב שילובי אקורדים מזעזעים.‬
‫חה חה.‬
‫לשמחתי, אימא לא נטשה אותי,‬
‫ולא אטוש אותך עכשיו.‬
‫זה איוּם?‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫בראבו!‬
‫בראבו.‬
‫הדרן!‬
‫אפשר לדבר איתך?‬
‫אם את מודאגת לגבי הכסף למיס קאופר,‬
‫בכוונתי לפנות לבנדיקט הלילה.‬
‫רק רציתי לחכות עד אחרי החתונה.‬
‫יופי.‬
‫אינני רוצה שתפנה אליו.‬
‫אבל זמננו אוזל.‬
‫לא אבקש שתשקר לאחיך בגללי.‬
‫המשפחה שלך, אותה חלקת איתי מטוב לבך…‬ ‫הם טובים מדי.‬
‫חמימים ונפלאים מכדי לרמות או להונות.‬
‫לא אתן ששקריי יוסיפו להתפשט.‬
‫אז כיצד עליי לעזור לך?‬
‫בכך שתאהב אותי.‬
‫כבר נתת לי כל כך הרבה.‬
‫לימדת אותי לעמוד על שלי.‬
‫הראית לי שאני מסוגלת‬ ‫לחוות עונג מעבר לכל דמיון. אך…‬
‫אינני אוהבת אותך בזכות מה שאתה עושה למעני,‬
‫אלא בזכות טוב־לבך.‬
‫האמפתיה שלך.‬
‫האכפתיות שלך.‬
‫די והותר שאתה אתה, קולין.‬
‫אינני מבקשת שתציל אותי, רק שתעמוד לצדי.‬
‫שתחבק אותי.‬
‫שתנשק אותי.‬
‫אני רוצה מאוד לעשות את כל אלה.‬
‫ומה עומד בדרכך?‬
‫אינני יודע.‬
‫אך אני יודע זאת:‬
‫מיס קאופר עדיין מאיימת עלינו.‬
‫וכל עוד תחיי עם הסוד הזה,‬
‫משהו תמיד יפריד בינינו.‬
‫אני יודעת.‬
‫אולי זה המפתח.‬
‫כלומר?‬
‫מכתב בשבילך, הוד מעלתך.‬
‫קולין,‬
‫קיבלתי מכתב מאשתך.‬
‫מוטב שנשב.‬
‫לא פלא שהיא יצאה כזאת.‬
‫הבית חמים מדי.‬
‫הצדק איתך, אחותי. אשתי אחראית לכך.‬
‫שכחתי איזו אישה איומה היא.‬
‫לא אסע איתה לשום מקום.‬
‫אין לך ברירה, קרסידה.‬
‫באמת תסכימי שזה יהיה גורלי?‬
‫בואי, נערה.‬
‫הציגי את עצמך,‬
‫שאראה עם מה יש לי לעבוד.‬
‫בהחלט, דודה ג׳ואנה.‬
‫אחרי הלילה, זה כבר לא ישנה דבר.‬
‫המשרתת שלך הכניסה אותי.‬
‫אני מתחיל ליהנות מזכות־היתר הזאת.‬
‫אתה יפה תואר כתמיד.‬
‫פול יצטרף אלינו?‬
‫נדמה לי שהוא עסוק הערב.‬
‫כמובן.‬
‫שנזמין מישהו במקומו, אם כן?‬
‫עליי לדבר איתך בכנות.‬
‫אמנם נהניתי כששלושתנו היינו יחד,‬
‫קיוויתי שנהיה רק שנינו הלילה.‬
‫לא נהנית כשפול היה איתנו?‬
‫דווקא כן.‬
‫מאוד, אבל אני עם פול בקשרי ידידות,‬
‫ואני נוכחת ש…‬
‫אני מתחילה לפתח רגשות כלפיך, בנדיקט.‬
‫יותר מאשר רגשי ידידות.‬
‫הפתיחות שלך,‬
‫שפע האהבה שבך…‬
‫מעולם לא הכרתי אדם כה דומה לי,‬
‫ו…‬
‫אני מתחילה לתהות,‬ ‫אולי נאפשר לקשר שלנו להיות רציני יותר?‬
‫טילי,‬
‫את יוצאת דופן…‬
‫אבל…‬
‫אינני בטוח שאני מחפש קשר רציני.‬
‫זה…‬
‫בגלל פול?‬
‫לא. פול יכול גם להיות פטרישה,‬ ‫או פולי, או פיטר, או שלושתם גם יחד.‬
‫מה שהיה בין שלושתנו,‬
‫מה שקרה מאז שהכרתי אותך…‬
‫עזר לי להבין כמה טוב להיות חופשי.‬
‫פתחת את עולמי,‬
‫ואני עדיין לא מוכן לסגור אותו בחזרה.‬
‫חשבתי שזה גם מה שרצית את.‬
‫זה נכון.‬
‫עד שהבנתי איך זה להתחלק בך.‬
‫אני מופתעת בדיוק כמוך.‬
‫אני תומכת בך.‬
‫אך אני מוכרחה לומר,‬ ‫גם ההנאה יכולה להימאס.‬
‫היה טוב, לשם שינוי,‬
‫לרצות קשר מחייב עם מישהו.‬
‫תודה שהזכרת לי שגם זה אפשרי.‬
‫כמה מעניין שאת כאן.‬
‫בעיניי זה דווקא שגרתי למדי,‬ ‫שאני מוצאת את עצמי, שוב,‬
‫מתנדנדת לי אנה ואנה,‬ ‫מבלי להתקדם לשום כיוון.‬
‫לאן היית רוצה להגיע?‬
‫בינתיים, הייתי רוצה להיות עם המשפחה,‬ ‫עד שכל עניין ויסלדאון והמלכה יחלוף.‬
‫והוא יחלוף.‬
‫ואז?‬
‫לאן שלא יהיה, באמת.‬
‫ביליתי כמעט את כל חיי‬ ‫במייפייר ובאוברי הול.‬
‫כדי לנסות ולהביא שינוי בעולם,‬ ‫מן הראוי שאראה חלק ממנו.‬
‫שאפגוש אנשים שאינם בני משפחתי,‬ ‫או צעירות בשוק השידוכים.‬
‫את שוב רוצה לשנות את העולם?‬
‫חשבתי שרצית דווקא להתערות השנה.‬
‫הספיק לי מזה.‬
‫הנה היא!‬
‫מה פשר שתיקתך? ידוע לך משהו שנסתר מעיניי?‬ ‫-לא. בהחלט לא.‬
‫האמיני לי,‬
‫ככל שאני מגלה יותר,‬ ‫אני מגלה כמה מעט אני יודע.‬
‫אני חש…‬
‫אני חש כרגע שהדבר הבא שאגלה‬
‫עשוי לשנות אותי לגמרי.‬
‫אני מסכימה בהחלט עם כל מה שאמרת,‬ ‫משום שאין לי מושג על מה אתה מדבר.‬
‫דבר אחד אני יודע:‬
‫להבא לא ניתן שזמן כה רב יחלוף‬
‫בטרם נשב יחד על הנדנדות האלה,‬ ‫מבולבלים בעליל.‬
‫את נראית נפלא!‬
‫מאמציי יהיו לריק,‬
‫בידיעה איזו אכזבה מצפה לי‬ ‫מאחורי הדלתות האלה.‬
‫אני בטוח שווארלי עשתה ככל יכולתה.‬
‫היא השיגה את נוצות היענים!‬
‫ואת הסחלבים הסגולים!‬
‫פיליפה!‬
‫יש פה… 1, 2, 3…‬
‫אנסמבל בן שמונה נגנים!‬
‫השגנו אותם?‬
‫השגנו אותם.‬
‫פיליפה,‬
‫את צווחת כמו ילדה‬ ‫שטועמת עוגה בפעם הראשונה.‬
‫אימא…‬
‫תודה!‬
‫מה פשר הדבר?‬
‫את בוודאי זו ששילמה על כל זה.‬
‫אימא אמרה לי שהיא מאחלת לכן‬ ‫את הנשף הנפלא בתולדות מייפייר.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה!‬
‫הוא באמת יפה.‬
‫אני גאה בכן.‬
‫- נשף דנקוורת׳־פינץ׳ -‬
‫הסגול היה רעיון שלי…‬
‫אם זה הערב האחרון שלנו בחברה הגבוהה,‬
‫לפחות פרודנס ופיליפה עושות חיים.‬
‫הוד מעלתך!‬
‫סלחי לנו, הוד מעלתך.‬
‫אין לנו כס בשבילך,‬
‫כי לא חשבנו שתיעני להזמנתנו.‬
‫לא בגלל ההזמנה שלכן הגעתי הנה.‬
‫חֲדַל נֶגֶן!‬
‫כתוצאה מכך שחיפושיי הקדחתניים‬
‫העמידו אותה במצב בלתי אפשרי,‬
‫קיבלתי מכתב,‬
‫השבוע,‬
‫מאת ליידי ויסלדאון.‬
‫היא פונה לרחמיי,‬
‫ומבקשת לפנות לכולכם בעצמה,‬
‫להשמיע את טיעוניה בפרהסיה,‬
‫בטרם אחרוץ את דינה.‬
‫ולכן אני מפנה את הבמה כעת…‬
‫לסופרת בכבודה ובעצמה.‬
‫לא הוא.‬
‫אלף סליחות.‬
‫היא.‬
‫שלום… לכולכם,‬
‫או שמא…‬
‫קוראים יקרים וחביבים.‬
‫אני יודעת שזה לא נושא לצחוק,‬
‫מה שעשיתי.‬
‫בהתחלה,‬
‫לא חשבתי שמישהו יתייחס לכתביי ברצינות.‬
‫ולמה שיתייחס?‬
‫מעולם לא התייחסו אליי ברצינות.‬
‫רק כעת אני מבינה איזה רגש נפוץ זה:‬
‫להיות צעירה שאיש אינו מקשיב לה.‬
‫כתבתי עליכם מפני שהייתי מוקסמת מכם,‬
‫החיים את חייכם כך, בגלוי.‬
‫וכשכתבתי עליכם,‬ ‫לפתע הרגשתי כאילו יש לי חיים.‬
‫יש לי כוח.‬
‫וכידוע לכל אדם כאן שטעם את הטעם הזה מימיו,‬ ‫הוא יכול להיות משכר.‬
‫אך השתמשתי בכוח הזה בחוסר זהירות.‬
‫היה קל להטיח בוץ ולהסתתר בצללים.‬
‫אך כעת אני מבינה‬ ‫כמה אומץ דרוש כדי לחיות בפתיחות,‬
‫כדי לקבל את חולשותינו,‬
‫לעיני כול.‬
‫ולדעת‬
‫שללא קשר לתוצאה,‬
‫לכל אדם יש ערך.‬
‫כולנו מדברים.‬
‫מרכלים.‬
‫רכילות היא מידע.‬
‫היא יוצרת קשרים.‬
‫בייחוד לאלה מאיתנו שמספרים להם מעט מאוד.‬
‫אך לא אוכל להוסיף ולהסתיר‬ ‫את הידיעה המרעישה ביותר שיש לי:‬
‫הזהות שלי.‬
‫לכן אני אסירת תודה למלכה שלנו‬
‫שהכריחה אותי לצאת מהצללים‬ ‫בתחבולתה הפיקחית ביותר.‬
‫אם היא תאפשר לי להמשיך,‬
‫אשתדל להשתמש בעטי ביתר אחריות.‬
‫זו כפרתי,‬
‫ותחינתי.‬
‫נראה שהיא למדה ענווה מהי.‬
‫אך נשגיח כדי לוודא שכך זה יימשך.‬
‫מה שווים החיים בלי קצת רכילות?‬
‫באמת?‬
‫עכשיו, וארלי! את החרקים!‬
‫לא ידעתי שהם יהיו פרפרים!‬
‫כמו שאמרתי, חרקים!‬
‫את…‬
‫פשוט גאונה.‬
‫אני יודעת.‬
‫שנרקוד?‬
‫את? ״לא סובלת שקרים״?‬
‫ליידי דנברי.‬
‫הטור האחרון שלך.‬
‫הוד מעלתה הייתה קרובה למטרה כשהניחה‬
‫שוויסלדאון היא בת ברידג׳רטון‬ ‫שמנסה להגן על משפחתה.‬
‫אך אני מכירה את המשפחה היטב,‬ ‫וידעתי שלא מדובר באחד מהם.‬
‫ישנה רק אחת אשר אוהבת‬ ‫את בני ברידג׳רטון יותר ממני.‬
‫ידעת שזו אני.‬
‫חשדתי.‬
‫אינך היחידה בבון־טון אשר יודעת לשמור סוד.‬
‫אצפה למהדורה הבאה שלך.‬
‫את ממש פלא.‬
‫לא יכולתי לעשות את זה ללא תמיכתך.‬ ‫-ותמיכת המלכה.‬
‫כן.‬
‫ובעקבות הסכמתה,‬
‫נוכל לומר לעורך הדין‬ ‫שפרסומיי היו מקור הכסף.‬
‫לא תהיה לו ברירה.‬
‫הגיע הזמן שנשתפר.‬
‫ילדה שלי.‬
‫ערב טוב.‬
‫תודה לך על מכתבך.‬
‫מעולם לא ראיתי את אמי‬ ‫מזדעזעת במהירות שכזו.‬
‫וגם…‬
‫מתרשמת במהירות שכזו.‬
‫אני מאמין שהיא גאה בך.‬
‫יש משהו שהשמטתי מהמכתב.‬
‫שלא אתנגד לביטול נישואינו, אם תבקש זאת.‬
‫אינני רוצה שיאונה לך רע,‬
‫או למשפחתך, בגלל מה שקרה היום.‬
‫המלכה עצמה קיבלה אותך.‬
‫נכון לעכשיו.‬
‫ועל כולם לקבל אותי, בפומבי,‬
‫אבל ויסלדאון הכעיסה רבים, שלא ימהרו לשכוח.‬
‫העתיד עלול שלא להיות כה מאושר.‬
‫פן,‬
‫מאז שגיליתי שאת ויסלדאון,‬
‫התאמצתי להפריד בינה ובינך.‬
‫אך אתמול חזרתי וקראתי‬ ‫בכל המכתבים ששלחת לי.‬
‫מכתבייך תמיד היו אלה‬ ‫שנפשי חשקה לקרוא יותר מכול.‬
‫והבנתי‬
‫שאת היא.‬
‫תמיד היה לך קול אחד.‬
‫אי אפשר להפריד בינך ובין ויסלדאון.‬
‫ואחרי שראיתי את נאומך היום…‬
‫גם לא הייתי רוצה להפריד.‬
‫כי במחילה ממך,‬
‫זה היה פשוט אדיר.‬
‫למען האמת, אני…‬
‫קינאתי בך.‬
‫בהצלחה שלך.‬
‫באומץ שלך.‬
‫וכעת אני מתקשה להאמין‬
‫שאישה בעלת אומץ שכזה אוהבת אותי.‬
‫איזה מזל יש לי לעמוד לצדך‬
‫ולספוג ולו קצת מאורך.‬
‫אם מטרתי היחידה בחיים‬
‫היא לאהוב אישה גדולה כמוך…‬
‫אז אהיה גבר מסופק בהחלט.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אתה גבר טוב מאוד, מר ברידג׳רטון.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫ועכשיו,‬
‫אנא תני לי הכבוד‬
‫של ריקוד משותף על רחבת הריקודים,‬ ‫גברת ברידג׳רטון.‬
‫כולם נראים מאושרים.‬
‫אכן.‬
‫ואת?‬
‫אני בעננים,‬
‫מפני שיש לי רעיון מצוין.‬
‫או בעצם, בקשה.‬
‫איזו בקשה?‬
‫תני לי לבוא איתך לסקוטלנד.‬
‫אימא תאהב את הרעיון שאשגיח עלייך,‬
‫אך האמת היא שאני פשוט רוצה לחיות קצת‬
‫מחוץ לבועה הקטנטנה שלנו.‬
‫לחוות הרפתקאות.‬
‫לא אוכל לשנות את העולם‬ ‫לפני שאראה חלק ממנו.‬
‫אני מבטיחה לתת לכם פרטיות.‬
‫מה דעתך?‬
‫בתנאי שתישארי באגף שלך בטירה.‬
‫אנחנו נגור בטירה אמיתית?‬
‫״אנחנו״?‬
‫אלואיז ביקשה להתלוות אלינו.‬
‫אם אין לך התנגדות, אדוני.‬ ‫-כלל לא.‬
‫אילו בשורות נפלאות!‬
‫ולשמחתי, דודניתי הגיעה,‬ ‫וכעת המשלחת שלנו שלמה.‬
‫אני מאושר להציג לכן את…‬
‫מיכאלה סטירלינג.‬
‫אני מזהירה אתכן:‬
‫כל פרט עסיסי ששמעתן עליי מג׳ון היה שקר.‬
‫האמת גרועה בהרבה.‬
‫ואת בוודאי…‬
‫אני…‬
‫פרנצ׳סקה. ברידג׳רטון. קילמרטין.‬
‫״קילמרטין״ הוא שמי החדש.‬
‫נעים מאוד להכירך.‬
‫קורא יקר וחביב,‬
‫אני מוצאת את עצמי לפתע בלי מילים.‬
‫הססנותי אינה נובעת מתוך רצון‬
‫לגונן על זיווגים אסורים כלשהם,‬
‫אם כי שמעתי התלחשויות על כמה כאלה.‬
‫הריסון שלי בא ממקום של אושר.‬
‫לכל מי שחש שסופרת צנועה זו גרמה לו עוול,‬
‫אני מתנצלת מקרב לב.‬
‫אני מאחלת לך כל טוב.‬
‫תחסרי לי.‬
‫רק עד השנה הבאה.‬
‫אתה חושב שאימא תרשה לי‬ ‫להחמיץ את נשף המסכות שלה?‬
‫אני מניח שלא.‬
‫אהיה שם, חבוי מאחורי מסכה,‬
‫מתחמק מרווקות כמו ממגפה.‬
‫אבוא להסתתר יחד איתך.‬
‫הגיע הזמן להביט קדימה, אל העתיד,‬
‫יביא מה שיביא.‬
‫סופרת זו יודעת שאין זה נבון‬
‫להתנבא לגבי העתיד.‬
‫אך בכל פרק שנגמר,‬
‫הסיפור רק נהיה עשיר ועמוק יותר.‬
‫עשינו יחד דרך ארוכה.‬
‫וכך, בלב כבד,‬
‫אני כותבת משפט אחרון, וקצר להדהים, זה‬
‫בתור ליידי ויסלדאון.‬
‫שלום.‬
‫מי היפה מכולם?‬ ‫-כן!‬
‫אתה.‬
‫חמודה!‬ ‫-כה יפה.‬
‫כן. בוא.‬
‫אני עדיין לא לגמרי מאמינה שנולד לך בן.‬
‫והיורש, לא פחות.‬
‫לורד פת׳רינגטון החדש הוא יפה תואר.‬
‫כמו אביו.‬
‫אביך תמיד מנסה להסיח את הדעת‬ ‫בעזרת אמירה מחוכמת וחיוך מקסים.‬
‫החיוך שלי מקסים בעינייך?‬
‫אני שמחה שנולדו לנו בנות.‬
‫אני בטוחה ששתיהן תינשאנה היטב.‬
‫אני חושבת שפילומנה הקטנה‬ ‫תהיה סופרת גדולה,‬
‫ולא תצטרך שום בעל.‬
‫ככה זה במשפחה הזו.‬
‫לא יכולתי לכתוב את ספרי‬
‫ללא עזרת דודתה של פילומנה, פנלופי.‬
‫- מסעותיי עם עצמי‬ ‫קולין ברידג׳רטון -‬
‫זה טוב משציפיתי.‬
‫זה לגיל שלך?‬
‫כן.‬
‫זה הגיע! הבאתי כמעט מספיק לכולם.‬
‫ועם יציאתה לגמלאות‬ ‫של הפרסונה הספרותית שלי,‬
‫ברצוני להציג את עצמי רשמית.‬
‫פרח־קיר לשעבר,‬
‫בעלת טור בהווה,‬
‫משקיפה,‬
‫מושכת בעט.‬
‫לא אדם חשוב, ובכל זאת, יש לי רגעים.‬
‫ואני מקווה, קורא יקר,‬
‫שתמשיך לקרוא ולחוות אותם יחד איתי,‬
‫בפרוש החלק הבא במסע שלנו.‬
‫שלך,‬
‫פנלופי ברידג׳רטון.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬