Доброго ранку.
Як спалось?
Будився.
Я до Бріджертонів на сніданок.
Але приїде моя мама.
Дам вам нагоду побути наодинці.
-Зажди. Ти не мусиш іти. -Я хочу піти.
Мем, до вас гостя у вітальні.
Подай їй чай. Я ще не готова.
Доброго ранку, мамо.
-Крессида. -Доброго ранку.
Надіюся, шлюбна ніч вдалася?
Що ти тут робиш?
Просто прийшла в гості…
до шановної леді Віслдаун.
Я знаю твій секрет.
Думай, що хочеш, але ти помиляєшся. Прошу тебе піти.
Знаєш, якщо подумати, то все сходиться.
Тебе б ніхто не запідозрив, адже ти така непримітна.
Бачила б ти себе зараз.
Я б повтішалася цим моментом довше, але сиджу під замком
до приїзду тітки, яка забере мене в провінцію.
-Їдеш з міста? -Так. Але не в дім тітки Джоанни.
Бо ти заплатиш мені вдвічі більше, ніж пропонує королева,
щоб я могла оселитись за кордоном,
або я всім розповім, хто ти насправді.
Тобі ніхто не повірить, Крессидо.
Твоїй репутації вже немає куди падати.
Міс Каупер.
Леді Фезерінґтон.
Ми з Пенелопою саме обговорювали, чи можна мені вірити.
Заодно перевіримо.
Подумайте: ваша дочка любить писати,
її дуже легко не помітити,
що дає їй змогу надовго зникати,
а всі, кого вона вважає ворогами,
потерпають від приниження в пресі.
А тоді запитайте себе,
чому стільки часу не могли зрозуміти,
що вона — справжня леді Віслдаун.
Ти заплатиш мені цю суму,
або я розповім правду всій знаті.
Погожого вам ранку, леді.
Пенелопо.
БРІДЖЕРТОНИ
Скажи, що це неправда.
На цей раз Крессида не бреше.
На кожному балі завжди настає момент, коли ти зникаєш.
Я думала, це тому, що в тебе закінчуються манери,
але тепер я розумію, якою була дурною.
Мамо…
Ти писала жахливі речі про сестер,
про мене, про себе.
Я боролася, як могла, щоб урятувати нашу репутацію, знову і знову,
а в той самий час
зерно нашої згуби сіяла моя ж кров під моїм дахом.
Як ти могла, Пенелопо?
Твій чоловік знає?
Йому не можна знати про цей останній скандал.
Якщо такий джентльмен, як він,
дізнається, що твої дії призвели до шантажу,
то в анулюванні шлюбу йому не відмовить і найпобожніший єпископ.
Я більше не хочу брехати.
Мушу йому сказати.
Я б тобі заборонила.
Але ясно, що прислухаєшся ти не до моїх слів.
Мені треба вдягнутися.
Ви сьогодні граєте недбало, леді Денбері.
Партія триватиме недовго.
Її Величність останнім часом дуже щедра на звинувачення.
Я чекала, коли ви це скажете.
Ви ж так любите Бріджертонів.
Але ні, то були не звинувачення.
А правда.
Я ще не була так близько до розгадки особи Віслдаун.
І що ви зробите, коли її розкриєте?
Виграю, звісно.
А потім?
Накажете їй припинити писати?
Замкнете в темниці?
Що ви хочете сказати, леді Денбері?
Коли Віслдаун почала писати,
я припускала, що це хтось, хто має серед знаті владу.
Але з останніх її випусків стало очевидно,
що там присутня вразливість,
певне бажання знайти себе.
То ви знаєте, хто така Віслдаун?
Тому намагаєтеся захистити Бріджертонів?
Я натрапила на якийсь слід?
Я лише кажу,
що, можливо, леді Віслдаун не пробує
перемогти вас у вашій таки грі.
Може, вона просто намагається не вибути з цієї гри.
Як вразливий гравець.
Либонь, знайоме вам почуття, ні?
Можливо, колись давно.
Ви могли поставити мені мат, леді Денбері.
Я знаю.
Але тоді гра закінчилася б передчасно.
А це геть не весело.
Нам треба підготувати осінній гардероб.
Це тому ти перестав чхати, Альбі?
Через теплу дотепер погоду?
Це не сезонне.
Це нервове чхання, вгамоване нашим блаженним подружнім життям.
Я вже терплю холод. Мушу ще й ваші привселюдні любощі терпіти?
Хочеш піти додому, кохана?
Цього все одно ніхто не помітить.
Пенелопа вийшла заміж за свого Бріджертона,
про нас уже всі забули.
Коли в нас виростуть животи, у знаті виросте оцінка наших зусиль.
Ти колись бачила на балі вагітну жінку, Філіпо?
Ну, ні.
Це тому, що коли живіт стає помітним, жінка має покинути суспільство.
Я от не хочу піти беззвучно.
Я зроблю все, щоб ти уникнула цієї долі, солоденька.
Добре.
Бо ми з Філіпою влаштуємо бал,
темою якого буде фіолетовий колір.
І помаранчевий!
Там буде кришталь, і золото, і сотні квітів.
А ще комахи!
Може, обговоримо бюджет?
Авжеж. Він має бути величезним.
А нам варто бути на людях?
Королева знає про ваші заручини. Нема сенсу ховатися.
Вона думає, що хтось з нас — Віслдаун.
А я як матріарх нашої родини добре знаю, що серед нас її немає.
Найкраще, що ми можемо зробити зараз — не сидіти вдома,
щоб знать не подумала, що ми щось приховуємо.
Може, наша байдужість переконає королеву,
що її звинувачення неправдиві. Дай Боже.
Ну ж бо, їжте.
Бачите?
Ми сидимо собі, як і будь-яка інша сім'я,
їмо морозиво і плануємо весілля.
Весілля ж усе ще буде?
Звичайно.
Але ми з Джоном подамо заявку на спеціальний дозвіл,
щоб провести просту, невелику церемонію вдома,
після чого ми поїдемо в родинний маєток Джона.
Щоб уникнути подальших погроз від королеви.
Так, гадаю, це мудро.
Я припускаю, ваш маєток в Оксфордширі не далі, ніж за день їзди звідси?
Власне, ми хотіли б оселитися в Джоновому
основному маєтку.
У Шотландії?
А де саме цей маєток? Близько до кордону?
Ні. У високогір'ї.
Але не далеко від Ґлазґо.
Туди напевне зо два тижні їзди.
Тому мені там так подобається.
Відстань створює справжнє відчуття спокою.
Не можу дочекатися тиші.
Як ти?
Стараюся не думати про вчора.
Гадаю, мама була в захваті, що до вас прийшла королева.
З нами все буде добре.
Ти в це віриш?
Вона і мене звинувачувала, що я Віслдаун, і нічого.
Хоча кілька шрамів є.
Не дай вашому шлюбу стати шрамом.
-Ні. -Ти ж знаєш, що врешті владнаєш усе з…
Пенелопо. Що ти тут робиш?
Думав, ми побачимося вже після обіду.
Вона знає, Коліне. Не стримуй гніву.
Нам не слід обговорювати це перед міс Бріджертон.
Вона теж усе знає.
Чудово.
Рада, що твоя мати дізналася після всього Мейфера.
А чому ми раптом такі відверті?
Крессида знає мій секрет.
І вимагає 10 000 фунтів.
-Ти ж не серйозно. -Як вона дізналася?
-Я не певна. -Це не має значення.
Не можна дозволити їй усе розказати.
Не варто. Я лише хотіла бути чесною.
Не тобі вирішувати, як нам діяти.
Якщо міс Каупер поширить ці чутки,
це заплямує ім'я Бріджертонів. Усієї сім'ї.
Не дозволю шантажувати мою дружину.
Як приємно це чути.
Ні, це люб'язно, Коліне, але…
я маю гроші.
Ти аж стільки заробила?
Трохи більше, якщо чесно.
І весь час мовчала?
Ти не заплатиш міс Каупер ні пенні.
-Коліне, це мої… -Ви заплатите їй, м-ре Бріджертон?
-Ні. -Ніхто не платитиме.
-Тоді що ти пропонуєш? -Прошу, дозволь мені…
Міс Каупер мене не залякати. Я піду до неї завтра.
Переконаю її, що такі дії нашкодять усім причетним.
Це єдиний спосіб.
М-ре Бріджертон.
Леді Каупер.
Я хотів поговорити з вашою дочкою сам.
Що б там не казала знать,
а ви ображаєте мене, якщо вважаєте, що цей дім утратив будь-яку честь.
Мамо, залиш нас.
Це вже не має значення. Будь ласка, піди.
Даю вам п'ять хвилин.
То ваша мати не знає, що ви шантажуєте мою дружину?
Я вже нікому не довіряю, крім себе.
Певно, вам дуже самотньо.
Я знаю, як це, бути по-справжньому самотнім,
коли подорожую.
Бідний м-р Бріджертон.
Подорожує континентом, дивиться на визначні пам'ятки світу,
бо чоловік і може.
Ви говорите, як Елоїза.
Ви праві. Подорожувати — це привілей.
Але минулого року
я відчув, що дуже хочу отримати звістку з дому.
Від Пенелопи.
Але вона не відповіла.
Ні вона, ні ніхто інший.
Мені здалося, ніби всі зайняті своїми життями
і нікому немає до мене діла.
Тож я намагався загартувати себе
в чоловіка, який не має власних потреб.
Я б не радив ступати на такий шлях.
Містере Бріджертон, я заплуталася.
Я не платитиму за ваші поради, якщо така у вас мета,
це ви маєте платити мені.
Я прийшов сюди не для цього.
Я прийшов по ваше милосердя.
Пенелопа — не лиходійка.
Повірте мені,
я розумію, чому ви можете ненавидіти Віслдаун.
Її слова різкі й гострі,
і все одно її читачі готові платити тиждень за тижнем, щоб читати про себе.
Не схоже, щоб ви ненавиділи Віслдаун.
Ви радше заздрите їй.
Не заздрю.
Я хочу сказати, що є Віслдаун, а є Пенелопа,
що пережила таку самотність, про яку ми і не здогадуємось.
Уявіть, що вас ігнорують настільки, що ви почуваєтеся невидимими.
Це не виправдовує те, що вона зробила,
але, можливо, зрозуміло, що іноді
в її хроніці відбивається жорстокість навколо неї.
Жорстокість, яку ви теж, мабуть, відчували.
Пенелопа шкодує, що завдала вам клопотів.
І вона не обмовляла вас в останньому номері.
Якщо навіть Пенелопа здатна проявити до вас милосердя,
хіба не очевидно, що знать теж вам вибачить?
І ваш батько, звісно, запросить вас назад у Лондон, коли все мине.
Любов сім'ї — витривала.
У цьому різниця між нами.
Ви сприймаєте як належне постійну підтримку своєї сім'ї.
Ми різні, містере Бріджертон,
і так буде завжди.
Міс Каупер.
Міс Каупер!
Вам не повірять. Ви не маєте доказів.
Я знаю учня друкаря, який підтвердить правду,
і все заради зустрічі зі справжньою Віслдаун.
Маєте час до балу Денквортів і Фінчів,
інакше наступного ранку я розкажу всім.
А взагалі, зважаючи на брак підтримки, який мене далі очікує,
можливо, я назвала замалу суму.
Трохи підмоги з грошима, щоб організувати бал сезону.
Там будуть маленькі істотки з купою ніжок.
Ти нам винна, бо на весілля Пенелопи витратила набагато більше.
Бо ви обидві вийшли за містерів без титулів,
а Пенелопа вийшла за дуже багатого Бріджертона.
І точно подбає про тебе в старості.
Нащо тобі ці гроші зараз?
Впусти нас.
Зараз невдалий час. Я чекаю гостей.
Кого?
Не бійтеся, леді.
З усієї прислуги Лондона
я найкраще знаю, як зробити багато з нічого.
Принаймні мої сестри зрадіють, що я сама себе занапастила.
Може, піддаси позитиву в позитивне мислення?
Колін уміє переконувати, коли хоче.
Мене хвилює не він.
Крессида буває розсудливою. Може, сьогодні теж.
Тобі дійсно було з нею цікаво? Чи ви дружили, щоб мені помститись?
Я не настільки дріб'язкова.
Спершу мені дійсно було з нею цікаво.
Хоча, можливо, дружба зав'язалася
з невеличкою дрібкою дріб'язковості.
Розкажи, що читаєш.
Боюся, нічого не вийшло.
І тепер вона хоче подвійну суму.
20 000 фунтів.
-Вона здуріла. -Я стільки не маю.
Це ще не все. Вона вимагає, щоб у хроніці ти
відновила її репутацію.
Пробачте. Я…
Схоже, я зробив усе тільки гірше.
Це тільки моя провина.
І що тепер робити?
Либонь, Пенелопа мала рацію. Краще їй заплатити.
У мене є гроші.
Треба буде попросити в Бенедикта дозвіл на такі великі витрати.
Розкажете братові про Пенелопу?
Ні. Доведеться щось вигадати.
Ми не розкриємо її особу.
Що ж,
я певна, Каупер лише хоче, щоб ти написала пару гарних слів про її вроду і шарм.
Погано вийшло.
Гадаю, від Крессиди годі було чекати іншого.
Я дуже вдячна
за твою підтримку.
Схоже, щоб Її Величність покинула свої пошуки?
Сподіваюся, вона скоро знайде собі іншу розвагу.
До речі…
Доволі міцне.
Лиш шотландці могли вигадати такий напій.
Він потрібен там, щоб боротися з холодом.
Не лякай мене ще дужче, Аґато.
Я б не хвилювалася.
Здається, Франческа віднайшла в собі відвагу.
Так. І тепер користується нею,
щоб утекти якнайдалі від матері.
Я купила його по дорозі в Шотландію багато років тому.
Спершу він смакує дуже різко.
Але з часом починає подобатися.
Усе одно різко.
Я підтримаю тебе, коли Франчески не буде поряд.
А також мій брат,
якщо хочеш.
Ми не мусимо про це говорити.
Але, може, варто?
Лорд Андерсон — зразковий джентльмен.
І якби ти дала своє благословення…
Авжеж не мені давати тобі на це благословення.
Ви обоє дорослі.
Робіть, що забажаєте.
Зрештою, я ж не просила дозволу у тебе.
Раптом стало дуже легко питися.
Ти знаєш.
Так?
Мій батько був хорошою людиною.
А ти була дуже хорошою подругою.
Це все, що мені треба знати.
Мій брат теж хороша людина.
А ти — хороша подруга.
Це все, що треба знати мені.
Але якщо він усе зіпсує між вами,
я виберу тебе, а не його.
Я не втрачу тебе через його дурість.
Не існує чоловіка з такою силою.
Уявляєте нас трьох на балі?
Як би ми пояснили все, скажімо, леді-вдові Челтнем?
Ми б мали придумати спільну легенду.
Тебе на бал і так не загнати.
Правда.
Як ви витримуєте суспільні події?
Думаю, моєї любові вистачає на все.
Я люблю побалакати.
Люблю гарні вечірки.
А особливо… вечірки на трьох.
Добраніч, сер.
Я лише зайшов по ковдру для дивану.
Звісно.
Вип'ю чаю з мамою перед весіллям твоєї сестри.
Не мучитиму тебе спільною поїздкою.
МІС БРІДЖЕРТОН
КОЛІН БРІДЖЕРТОН ПАРИЖ, ФРАНЦІЯ
К. БРІДЖЕРТОН МАРСЕЛЬ, ФРАНЦІЯ
ЩИРО ТВОЯ, ПЕНЕЛОПА
Мем.
Пенелопа приїхала?
Я більше не можу його стримувати.
Того адвоката.
Він тут.
Ну то хай заходить.
-Леді Фезерінґтон. Волт… -Волтер Дандас, есквайр. Я пам'ятаю.
Ви, певне, хочете привітати нас
із заміжжям моєї дочки з кавалером з одної
з найповажніших знатних родин?
На жаль, ні. Причина мого прибуття не така радісна.
Утім, дехто казав мені, що викриття обману
заспокоює.
У вас достатньо доказів
щодо всіх звинувачень, які ви хочете зробити?
Це не ті докази, які я шукав, але інші мені не знадобляться.
Гроші, які ви успадкували від тітки Петунії.
Мене заінтригувало, що ви так розбагатіли,
саме коли ваші статки вкрав Джек Фезерінґтон.
І, власне, сусіди тітки Петунії в Корнволлі зі мною погоджуються.
Я чув, що вона була бідною все життя.
А звідки їм знати, може, вона заощаджувала
і жила скромно, щоб одного дня ці гроші виручили когось іншого?
Її кредиторів.
Ох, леді Фезерінґтон.
Я знаю, що гроші
вам принесли шахрайські схеми Джека Фезерінґтона.
І я вважаю, Корона погодиться,
що титул Фезерінґтонів слід передати більш
скрупульозній сім'ї.
Я представлю свої відкриття Короні цього тижня.
Доброго дня.
Пенелопо.
Це правда?
Твої гроші — це гроші, які кузен Джек узяв у знаті?
Нам ці гроші були потрібніші.
Ти крала в них!
А ти їх принижувала.
Ти крала їхню гідність.
Наші вчинки не такі вже й різні.
Ти скоїла злочин!
Я зробила, що мусила, щоб захистити нашу сім'ю.
А кого ти захищала своєю газетою?
-Себе! -Он як. А від кого?
Зрозуміло.
Знаєш…
нелегко бути матір'ю.
Як я мала виховувати доньок, якщо ціле життя
мене вчили, що вся влада походить від чоловіків?
Ти добилася всього сама.
Навіть якщо мені не подобається те, що ти писала протягом років,
я дуже шкодую, що так довго тебе не помічала.
Ми з тобою зробили все, що могли,
з тими можливостями, які нам дало суспільство.
Нехай.
Можливо, були інші способи. Але я…
не бачила їх тоді.
Що напише леді Віслдаун
про нашу ганьбу, коли мене викриють?
Вона напише те, що захочу я.
Це справді велика влада.
Ти молодець.
Дякую.
Можливо, ми подібніші, ніж я визнаю.
Якщо переживемо цей раз…
мусимо прагнути кращого.
Моя люба.
Мамо.
Ти привезеш у Шотландію стільки світла.
-Ти засмучена, що я їду? -Ні, звісно ні.
Я просто не очікувала, що ти переїдеш так далеко.
-Ентоні й Кейт їдуть в Індію. -Так.
Але ти вже стільки часу була окремо,
у Баті зі своєю тіткою
і сама тут, удома.
Тепер я боюся втратити тебе назавжди.
Мамо, все навпаки.
Інколи мені важко
почути власний голос серед галасу цього дому.
А з Джоном
я чую себе все більше і більше.
Я маю велику надію,
що тиша і краса Шотландії дозволять мені пізнати себе краще,
щоб краще мене пізнати могли і ви.
Бо я дуже хочу бути поруч.
А ти не могла пошукати тиші й краси в Оксфордширі?
Там я б постійно хотіла повертатися додому.
Але ти ж повернешся?
Звичайно.
Моя хоробра розумниця.
Знаєш, коли я вперше побачила твого батька,
то ледь вимовила своє ім'я. Так він мене захопив.
-Затиналася в найпростіших словах… -Мамо, я…
Ми вже говорили про це. Джон…
Чудовий чоловік і гарний вибір.
Я хотіла сказати, що тривалий час
думала, що кохання є таким для всіх.
Несподіваним, сильним, швидким.
Та ти показала мені, що є інший шлях.
Що у виваженості теж є краса.
Ти вже така мудра на свої роки.
Думаю, тобі буде дуже добре в Шотландії.
Я беру тебе за дружину,
щоб любити і берегти віднині,
у багатстві і бідності, у хворобі та здоров'ї,
поки смерть не розлучить нас.
Я беру тебе за чоловіка,
щоб любити і берегти віднині,
у багатстві і бідності, у хворобі та здоров'ї,
поки смерть не розлучить нас.
Живіть разом у священних узах шлюбу до самої смерті.
Амінь.
Моя люба.
Вітаю.
-Чекаю на своє весілля. -Сподобалося?
Це на мене вплинула млісна проповідь священника,
чи лорд Андерсон упадає перед матір'ю?
Вона щаслива на вигляд. Хто ми такі, щоб судити?
Він наче непоганий,
і йому дуже пощастило, що Ентоні вже поїхав.
Подякуй лорду Андерсону.
Я вже заміжня, і мати знову може звернути увагу на тебе,
якщо її ніхто не відволіче.
Даруйте. Треба привітатися з місіс Мондріч.
Вітаю.
Гарна була церемонія.
Я теж так думаю.
Поступалася в красі хіба що господині.
Ви мені лестите.
Я щиро.
І щиро цікавлюся, чи не були б ви проти…
потанцювати зі мною на наступному балі?
На балі Денквортів і Фінчів?
Я… ну…
Так.
Це було б цілком адекватно.
Добре.
Дуже добре.
Тост, якщо можна.
За мою красиву дружину.
Бракує слів, щоб висловити, як я тебе обожнюю.
Упевнений, ти вдячна за це,
адже ти ненавидиш бути в центрі уваги надто довго.
Тож натомість я скажу кілька слів твоїй сім'ї.
Особливо твоїй матері.
Леді Бріджертон, вашу відкритість я бачу в Бенедикті,
ваш шарм — у Коліні,
вашу мудрість — в Елоїзі,
а кмітливість ви прищепили і Ґреґорі, і Гіацинті.
Я відчуваю велику вдячність до своєї нової дружини
і таку саму вдячність відчуваю до дивовижної жінки, яка її виховала.
Мамо.
Дякую вам,
дякую всім вам від щирого серця.
Ого.
Спокійно.
Вибачте. Сльози я викликати точно не хотів.
Гіацинта плаче безперестанку.
Колись у тебе теж буде серце.
Мамо, зіграєш зі мною дуетом?
Боже. Зараз? Я так давно не практикувалася.
Востаннє я розчулила тебе до сліз, коли почала грати.
Я теж плакала в кімнаті від жахливих комбінацій акордів.
Ха-ха.
На щастя, мама мене не покинула.
А я не покину тебе зараз.
Це погроза?
-Щасти. -Дякую.
-Дякую.
Браво!
Браво.
На біс!
Можемо поговорити?
Чудова презентація.
Якщо тебе хвилюють гроші міс Каупер,
я поговорю з Бенедиктом сьогодні.
Хотів уже після весілля.
Добре.
Не треба з ним говорити.
Але час спливає.
Я не проситиму тебе брехати брату.
Твоя сім'я, якою ти так люб'язно поділився зі мною, надто добра.
Надто тепла і чудова, щоб її дурити.
Я не дозволю своїй брехні ширитися ще далі.
То як я маю тобі допомогти?
Любити мене.
Ти вже стільки мені дав.
Ти навчив мене триматися.
Показав, що я можу відчувати неземну насолоду.
Але… я кохаю тебе не за те, що ти для мене робиш.
А за твою доброту.
Твоє співчуття.
Твою небайдужість.
Будь собою, і мені цього вистачить, Коліне.
Мені не треба, щоб ти мене рятував. А щоб був поряд.
Обіймав мене.
Цілував.
Я дуже цього хочу.
То що тебе стримує?
Я не знаю.
Але знаю ось що. Міс Каупер досі нам загрожує.
І поки ти живеш із цим секретом…
між нами завжди щось стоятиме.
Знаю.
Може, в цьому і розгадка.
Про що ти?
Вам лист, Ваша Величносте.
Коліне.
Я отримала листа від твоєї дружини.
Нам ліпше сісти.
Не дивно, що вона такою виросла.
У будинку надто тепло.
Правду кажеш, сестро. Це все моя дружина.
Я вже забула, яка вона жахлива жінка.
Я нікуди з нею не поїду.
Ти не маєш вибору, Крессидо.
Ти справді віддаси мене їй на поталу?
Ходімо, дівчино.
Покажися, щоб я побачила, з чим маю працювати.
Звісно, тітко Джоанно.
Завтра це вже буде неважливо.
Покоївка сказала йти сюди.
Такі привілеї мені подобаються.
Ти гарний, як завжди.
А Пол прийде?
Гадаю, сьогодні він з кимось іншим.
Авжеж.
Тоді запросимо когось іншого?
Скажу тобі чесно.
Мені дуже подобається наше тріо,
але сьогодні хотіла побути тільки з тобою.
Тобі не сподобалась компанія Пола?
Сподобалась.
Навіть дуже, але ми з Полом друзі,
а я починаю розуміти, що…
ти стаєш мені небайдужий, Бенедикте.
Більше, ніж друг.
Твоя відкритість,
твоя щедра любов.
Я ніколи не зустрічала когось такого, як я.
І я починаю замислюватися,
а що, якби наші почуття переросли у щось серйозніше?
Тіллі…
ти надзвичайна.
Але…
я не впевнений, чи хочу чогось серйозного.
Це… через Пола?
Ні. Пол міг бути і Патрисією, і Поллі, і Пітером, і всіма ними одночасно.
Те, що сталося між нами трьома
і відтоді, як я зустрів тебе,
дало мені зрозуміти, як добре почуватися вільним.
Ти розплющила мені очі.
І я ще не готовий знову їх заплющувати.
Я думав, ти хотіла того самого.
Хотіла.
Поки не побачила, як воно, ділитися тобою.
Я здивована не менше за тебе.
Я поважаю твої бажання.
Але від веселощів теж можна втомитися.
Було приємно мати до когось серйозні наміри.
Дякую, що нагадав мені, що це можливо.
Які люди.
Нічого дивного, я просто вчергове
гойдаюся туди-сюди, не рухаючись з місця.
А куди б ти хотіла рухатися?
Поки що я хочу бути з сім'єю,
доки королева не вгамується з Віслдаун.
А вона вгамується.
А потім?
Куди завгодно.
Я майже все життя провела або в Мейфері, або в Обрі-Голлі.
Якщо братися міняти світ, треба спершу його побачити.
Зустріти когось, крім своєї сім'ї та інших дебютанток.
Знову хочеш змінити світ?
Думав, цього року ти хочеш злитися з юрбою.
Гадаю, з цим я покінчила.
Ну от.
Ти мовчиш, бо щось знаєш?
Ні. Аж ніяк.
Повір, що більше я дізнаюся, то більше розумію, наскільки мало знаю.
Здається…
Здається, що наступне моє відкриття
змінить мене повністю.
Цілком згодна з твоїми словами,
бо гадки не маю, про що ти говориш.
Я знаю одне.
Не варто стільки чекати до наступної зустрічі
на цих гойдалках, де ми можемо разом нічого не розуміти.
Мило виглядаєш.
А все дарма,
бо за цими дверима на нас чекає розчарування.
Упевнений, Варлі зробила все можливе.
Вона дістала страусове пір'я!
І фіолетові орхідеї!
Філіпо, там… один, два, три, чотири…
Ансамбль з восьми учасників!
Вони в нас?
Так.
Філіпо, ти верещиш, як дитина, яка вперше скуштувала торт.
Мамо, дякую!
Ти про що?
Це ж, мабуть, ти за все заплатила?
Мама казала, що хоче, аби це був найкращий бал у Мейфері.
Будь ласка.
Дякую.
І справді гарно.
Я вами пишаюся.
БАЛ ДЕНКВОРТІВ І ФІНЧІВ
Гарного вам вечора.
Фіолетовий колір — моя ідея.
Якщо це наша остання ніч на людях,
принаймні Пруденс і Філіпа весело проводять час.
Ваша Величносте!
Пробачте, ми не приготували вам окуня,
бо не думали, що ви приймете наше запрошення.
Я прийшла сюди не через ваше запрошення.
Припиніть грати.
У результаті моїх невтомних пошуків
вона опинилася в безвихідному становищі,
і на початку цього тижня я отримала лист
від леді Віслдаун.
Вона просить моєї милості
і просить сама звернутися до вас.
Щоб постояти за себе публічно, перш ніж я винесу їй вирок.
Тому я передаю слово…
самій письменниці.
Не йому.
Перепрошую.
Їй.
Вітаю всіх.
Чи краще сказати: «Любі читачі й читачки»?
Я знаю, те, що я зробила, —
не жарти.
Спочатку я не думала,
що хтось сприйме мої тексти серйозно.
Чого б це?
Мене ніхто ніколи не сприймав серйозно.
Лише зараз я розумію, яке поширене це відчуття.
Бути юною леді, яку ніхто не слухає.
Я писала всі ці речі про вас, бо ви захопили мене
своїми відкритими, сміливими життями.
Пишучи про вас, я відчула, ніби теж маю життя.
Маю владу.
І всі в цій залі, кому це відчуття знайоме,
знають, що воно п'янить.
Та я поводилася з цією владою недбало.
Було легко сипати наклепами з тіней,
де мене не видно.
Але тепер я бачу, скільки сміливості вимагає таке відкрите життя.
Привселюдно визнати свою слабкість
у всіх на очах.
І знати,
незважаючи на результат, що завжди маєш цінність.
Ми всі говоримо.
Пліткуємо.
Плітки — це інформація.
Вони гуртують.
Особливо тих, кому говорять так мало.
Але я більше не можу приховувати найважливіше, що знаю.
Свою особу.
Тому я дуже вдячна нашій королеві,
що змусила мене вийти з тіні своїм хитрим планом.
Якщо вона дозволить мені писати далі,
я робитиму це відповідальніше.
Таке моє каяття
і моє прохання.
Вона здається упокореною.
Але ми простежимо, щоб вона такою залишалася.
Бо що це за життя, де немає пліток?
Справді?
Варлі, зараз! Випускай!
Я не знала, що це будуть метелики.
Я ж казала, комахи.
Ти — геній.
Я знаю.
Потанцюємо?
Ви «терпіти не можете обману»?
Леді Денбері.
Ваш останній номер.
Її Величність не помилилась, коли казала,
що Віслдаун — це Бріджертон, що захищає своїх.
Але я добре знаю цю сім'ю і була впевнена, що це не хтось із них.
Є лише одна людина, яка любить Бріджертонів більше за мене.
Ви знали, що це я.
Підозрювала.
Ви не єдина знатна леді, яка вміє берегти секрети.
З нетерпінням чекаю наступного номера.
Ти дивовижна.
Я б не змогла, якби не ти.
І королева.
Так. Тепер, коли вона мене прийняла,
скажемо тому адвокату, що гроші заробила я.
Він нічого не вдіє.
Пора нам прагнути кращого.
Моя дівчинка.
Добрий вечір.
Дякую за листа.
Ще не бачив, щоб матір щось так швидко шокувало.
І так швидко вражало.
Вона тобою пишається.
Я змовчала про дещо в тому листі.
Що не буду проти, якщо ти захочеш анулювати шлюб.
Я не хочу наражати тебе чи твою сім'ю
на небезпеку після сьогодні.
Тебе прийняла сама королева.
Поки що.
Як і всі інші, про людське око.
Але Віслдаун образила багатьох, хто забуде нескоро.
Майбутнє буде не таким безхмарним.
Пен, відколи я дізнався, що ти Віслдаун,
я зробив усе, що міг, щоб відокремити тебе від неї.
Але днями я прочитав усі листи, які ти мені надіслала.
Твої листи я завжди читав найохочіше.
І я зрозумів…
що ти — це вона.
У тебе завжди був один голос.
Вас із Віслдаун не можна розділяти.
Коли я почув твою промову…
то зрозумів це.
Бо, вибач, але вона була до дідька геніальною.
Чесно кажучи, я…
я заздрю тобі.
Твоєму успіху.
Твоїй хоробрості.
А тепер не можу повірити,
що така хоробра жінка кохає мене.
Мені дуже пощастило бути поряд з тобою
і ввібрати хоч трохи твого світла.
Якщо моя єдина мета в житті — це кохати таку неймовірну жінку, як ти…
то я буду дуже щасливим чоловіком.
Я тебе кохаю.
Ви хороша людина, м-ре Бріджертон.
А я кохаю тебе.
А тепер
зробите мені честь
і потанцюєте зі мною, місіс Бріджертон?
Вони такі щасливі.
Так.
А ти?
Я вельми піднесена, бо мені спала на думку просто геніальна ідея. Точніше, просьба.
І що це за просьба?
Візьмеш мене в Шотландію?
Мамі скажемо, що я дивитимусь за тобою.
Але насправді я просто хочу трохи пожити
за межами нашої бульбашки.
Хочу якихось пригод.
Я не можу змінити світ, не побачивши його.
Обіцяю, я тобі не заважатиму.
Що скажеш?
Якщо житимеш у своєму крилі замку.
Ми будемо жити у справжньому замку?
«Ми»?
Елоїза попросилася поїхати з нами.
-Якщо це вас не обтяжує, мілорде. -Зовсім ні.
Чудова новина.
На щастя, приїхала і моя кузина. Складе нам компанію в дорозі.
Дуже радий познайомити вас…
Мікаела Стерлінґ.
Попереджую, що б там Джон не наговорив про мене, це неправда.
Усе набагато гірше.
А ви, мабуть…
Я… Ну, я…
Франческа Бріджертон. Кілмартін.
Тепер я Кілмартін.
Дуже рада знайомству.
Любі читачі й читачки,
мені раптово забракло слів.
І мовчанка ця викликана не бажанням
захистити якісь фривольні зносини.
Хоч я чула шепоти і про такі.
Стриманість моя викликана радістю.
В усіх, хто вважає, що їх збезчестила скромна авторка цієї хроніки,
я щиро прошу пробачення.
Бажаю вам тільки найкращого.
Я сумуватиму.
Це лише на рік.
Хіба мама дозволить мені пропустити її бал-маскарад?
Гадаю, ні.
Я прийду, ховатимуся там за маскою
від незаміжніх леді, як від чуми.
Тоді я ховатимуся разом з тобою.
Настав час дивитися в майбутнє,
що б там на нас не чекало.
Авторка цієї хроніки добре знає, що передбачати майбутнє — невдячна справа.
Але з кожним останнім розділом
ця історія точно стає ще насиченішою і глибшою.
Ми пройшли разом чимало.
Тому я з великим жалем
пишу це завершальне, неймовірно коротке речення
від імені леді Віслдаун.
Прощавайте.
-Хто тут у нас найкрасивіший? -Так.
Ти.
-Ку-ку. -Який красень.
Так, ти. Так. Ходи на ручки.
Досі не можу повірити, що ти народила хлопчика.
Ще й спадкоємця.
Новий лорд Фезерінґтон просто красень.
Це від батька.
Твій батько вічно відволікає дотепним словом чи чарівною усмішкою.
Думаєш, моя усмішка чарівна?
А я рада, що в нас доньки.
Я впевнена, що вони вдало вийдуть заміж.
Маленька Філомена стане видатною письменницею
і обійдеться без чоловіка.
Це у вас сімейне, звісно.
Я б не написав свою книжку без Філомениної тітоньки Пенелопи.
МАНДРІВКА З САМИМ СОБОЮ
Краще, ніж я думав.
А ти не замалий для такого?
-Ні. -Прийшло!
Має вистачити майже всім.
-Дякую. -Я потримаю дитину.
Із завершенням кар'єри моєї літературної особи
я б хотіла офіційно представитися.
Колись тіньова квітка,
а зараз авторка,
оглядачка,
володарка пера.
Аж ніяк не унікальна, та все ж маю свої моменти.
І сподіваюся, любі читачі,
ви будете насолоджуватися зі мною
і наступною частиною нашої подорожі.
Щиро ваша,
Пенелопа Бріджертон.
Переклад субтитрів: Юрій Бик