SERIÁL NETFLIX
10. DÍL
Chceš se projít, ať vystřízlivíme?
Jasně.
Co to tam děláš?
Dědo.
Proč jste tu tak pozdě spolu sami?
No, my…
Probírali jsme něco pracovního…
Přestaň. Dost!
Slečno Šinová.
Vysvětlíte mi to?
Proč přesně
se prezident firmy schází se svou zaměstnankyní
takhle tajně?
Víte…
Je to podezřelé.
Pokaždé, když vás vidím,
zakrýváte si obličej vlasy jako nějaký duch.
Počkej.
- Omlouvám se! - Sakra.
Už zase začíná.
Slečno Šinová!
Předsedo Kangu.
Dobrý večer, pane!
Co? Zašli jste na druhou rundu
s předsedou Kangem bez nás?
Že ano?
O čem to mluví?
Náš tým byl na večeři s prezidentem Kangem.
Vy jste byli na týmové večeři?
Ano, pane. Poslední dobou máme tolik práce
a prezident Kang nás pozval na večeři, aby nás podpořil.
Ale naše nejmladší zaměstnankyně tu nechala telefon.
Opravdu?
Tak tos mi měl říct hned!
Že ano?
Proč jste mu to neřekla, slečno Šinová?
Co?
Vlastně ano!
Mimochodem, je to pravda? Vy máte opravdu paruku…
Pěkně to tu rozvířila!
Tak my půjdeme.
- Ano. - Vraťte se v pořádku domů.
Dobrou noc, pane!
- Její mobil! - Co?
Telefon!
Také už bych měla jít.
Ano, už je pozdě.
Sbohem, pane.
Dobře.
Podívej se na ni.
Také už půjdeme.
Dobře.
Dobrou noc.
Jak dlouho to budeš tajit?
Tajit co?
Vím to od ředitelky Goové, tak to nepopírej.
S někým chodíš.
Dokonce jsi požádal Sung-huna, aby jí poslal lodičky, že?
Je to ta žena z Sokča?
Proto jsi nešel na to rande naslepo?
Kdo je to? Proč ji přede mnou takhle skrýváš?
Já ji neskrývám.
Máš strach, že ti ji neschválím?
To mě neznáš?
Schválil jsem ti Kum-hui, protože jsi ji měl rád.
Copak jsi zapomněl?
Brzy ti ji představím.
Tak mi prosím důvěřuj a ještě chvíli počkej.
Dobrou noc.
Ano, Sung-hune?
Zpráva pro TFT?
Podívám se na to.
Kdo to proboha je?
Jsem v pohodě. Můžete se bavit beze mě. Nemám peníze.
Cože? Je-čin má taky přijít?
Dobře, zavolám ti pak!
Na Won-sikově svatbě minulý měsíc mu nic nebylo.
Víš přece, jak se stav starších lidí může měnit ze dne na den.
Navíc mu bylo přes 90 let, blížil se skoro ke stovce.
Jdete na pohřeb Won-sikova dědečka?
Ano. Jedeme do Masanu
a vrátíme se zítra, tak tu sekej latinu.
- A co bistro? - Na den musíme zavřít.
Zamkni a zavolej, kdyby něco.
Já to tu uklidím, nebojte.
Mami, dala bys mi nějaké peníze?
Ha-ri, už jdeme!
Ha-ri není doma, mami.
Já ty peníze vážně potřebuji!
Vážně?
Ano!
A na co?
Proč poslední dobou utrácíš tolik peněz?
Proč mě vždycky biješ?
Pořád lepší než dokola žadonit o peníze!
Tak mlč! Kam šla tak brzy ráno?
Proč jsi takhle venku?
Nemohla jsem v tom bytě zůstat sama.
Neboj se. Postarám se o to.
Zabiju ho!
Kde je? Kde je ten hajzl?
Tady.
Musím tě varovat. Je obří! Nedělám si legraci.
Takhle.
Je to jenom šváb.
Proč se ho tak bojíš?
Mám den volna a voláš mi kvůli tomuhle?
Proč jsi neřekla svému klukovi?
Jakému klukovi?
Co? Jak to myslíš?
Co? Te-mu poslal na to rande naslepo Sung-Huna?
Te-mu je možná otravný, ale Sung-hun je ještě horší!
Udělal chybu, ale zatím se mi vůbec neozval.
Asi se cítí špatně. Nebuď taková. Akorát…
Ne. Je konec. S randěním a tak.
Jestli budu vídat tak nerozhodného muže, budu stejně frustrovaná jako teď.
Ale no tak.
Když už jsme u té frustrace, nedala by sis knedlíčky?
Cože?
- Knedlíčky. - Knedlíčky.
Je to za rohem.
Mám hlad.
Co?
- Ča Sung-hun? - Kámen, nůžky, papír!
- Proč tu ti dva… - Zrovna si střihli?
Tady máš.
Mám jim zavolat?
Ne, to nic. Jdou pryč.
Jdou pryč.
- Jestli odjíždí, proč… - Taxi!
- Rychle! - Mám nastoupit?
- Nastup! - Počkej!
Pane, můžete jet za tím modrým autem?
- Rychle! - Dobře.
Ty je chceš sledovat?
- Dělej, nastup! - Vážně?
Jsme na pokraji rozchodu,
ale on si jede na projížďku s Te-muem?
Tohle jim oběma spočítám.
Proč i Te-muovi?
Určitě je tu proto, aby Sung-huna rozveselil. Jako já.
Už jsi zapomněla, kdo všechno způsobil?
Kdo ho poslal na to rande naslepo místo sebe?
Pravda. Tak jedeme!
SIROTČINEC BOŽÍ SVĚTLO
Děkuju.
Kam šli?
Myslím, že šli sem, ne?
Ano.
- Jdeme. - Ty chceš jít dovnitř?
- No tak! - Ale…
Máte se dobře?
Jistě.
Jak je to dlouho?
- Ráda tě vidím. - Co je to za místo?
- I dětem se daří dobře? - Ano.
Jong-so?
Jak ses…
Pane Ča, tohle je…
Vy jste…
To je má dívka.
Vážně? Moc mě těší!
Jsem ráda, že jste tu.
Pozdrav. Tohle je matka představená.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
Tak to jste byla vy včera v té restauraci?
Sung-hun mě s vámi chtěl seznámit.
Omlouvám se. Já včera nevěděla, že přijdete.
Dejte si čaj.
Určitě vám bude chutnat.
Ano, děkuji.
Sung-hunovi bylo v den,
kdy sem přišel, pět let.
Aha.
To jsou Kang Te-muovi rodiče.
Když byli naživu, řadu let náš sirotčinec podporovali.
A díky tomu
začal Sung-hun bydlet u nás, když začal chodit na druhý stupeň.
Není divu, že se váš vztah zdál být výjimečný.
Opravdu?
- Dobrý den! - Ahoj.
Te-wu, Je-ri a Min-gju. Jak se máte?
- Dobře. - Vyrostl jsi.
Jíš pořádně?
Ano!
Co je to? Notebooky?
Ano.
Pro starší děti, které chodí na střední.
To je super!
- To musí být fajn! - Závidím jim.
Až půjdeš do školy, koupím ti ho taky.
Podíváme se.
Chcete to otevřít?
Hodně jsem o vás od Sung-huna slyšela.
Ani jsem nevěděla, že měl takový život.
Obvykle nikomu neříká, co se mu honí hlavou.
Překvapilo mě, když řekl, že mi chce představit svou přítelkyni.
Omlouvám se. Určitě jste mnou byla zklamaná.
Zklamaná?
Asi je to všechno Sung-hunova vina.
A teď neví, jak by se omluvil.
Je to frustrující, že?
Ano.
Jak jste to věděla?
Jste snad jasnovidka…
Promiňte! Omlouvám se.
On už je prostě takový.
Občas je trochu otravný,
ale není to špatný hoch. Tak ho zkuste trochu pochopit.
Vím, že Sung-hun je ohleduplný a spolehlivý.
Kdyby vás Sung-hun zase zlobil, zavolejte mi.
Dáme si spolu skleničku.
Vážně?
Já umím pít hodně. Abyste toho pak nelitovala.
Ano, matko?
Jestli vám to nevadí, ukázala byste mi Sung-hunovu fotku?
Je tak roztomilý.
Už tehdy měl hezký úsměv.
- Pořád ho má, že? - Ano.
Je tak roztomilý.
Omlouvám se.
Že jsem ti to neřekl.
Máš kontokorent?
Co?
Nedávno jsem si ho zařídila.
Nechtěla jsem dát tátovi za pravdu,
ale náklady na bydlení jsou vyšší, než jsem čekala.
Takže mám kontokorent
a momentálně jsem 20 milionů wonů v mínusu.
Také mám krevní skupinu B Rh negativní,
takže transfúze je pro mě těžší než pro ostatní.
Naši se rozvedli, když jsem byla na střední.
Vím, že máma odjela do Německa,
ale nevím, co dělá a jak se jí daří.
Ještě něco?
- Jong-so… - Snažím se říct,
že jsem ti toho o sobě taky moc neřekla.
Jednoho dne
si to všechno budeme umět říct.
Až si budeme blíž.
Neomlouvej se za to, žes mi to neřekl dřív,
ale za to,
žes mě donutil seznámit se s matkou takhle.
Po hádce jsi měl prosit o odpuštění a požádat mě,
abychom za ní šli společně.
Když se hezky obléknu, umím být krásná.
Ale dneska vypadám hrozně.
Pořád jsi hezká.
Nejhezčí na světě.
Tak spíš mě obejmi, ne jen drž za ruku.
Sung-hune! Budeme si hrát!
Jasně!
Sung-hun je tady.
Snad už je teď slečna Činová méně naštvaná.
Můžeš za to…
Byla to tvoje chyba.
Proč jsi poslal Sung-huna na to rande naslepo místo sebe?
Co? Nevíš, pro koho jsem to udělal?
Říkáš, že to bylo kvůli mně?
Kdo byla ta dívka, co za mnou přiběhla, protože se bála,
že půjdu na rande naslepo?
Bála?
Nebála jsem se!
Já?
To bylo proto, že mě máš tak rád!
A proto, žes řekl, že mi budeš vyznávat lásku,
dokud to nepřijmu!
„Měla bych být laskavá, chápavá a přijmout jeho city.“
Tohle jsem si myslela, když jsem tam běžela.
Opravdu?
To jsem netušil.
Aspoň to už víš.
Díky, žes přijala mé city.
Co když nás někdo uvidí?
A co? Jen objímám svou dívku.
Těším se, až se o nás dozví celý svět.
Je to proto, že se cítíš špatně, protože jsi dědovi lhal, že?
Ten den jsem…
Až budeš připravená,
řekneme mu to.
Ha-ri! No tak, pojďte si zahrát!
- Do toho! - Do toho!
Tady! Přihraj mi!
- Dobře. - Tady!
Hej!
Ne!
- To je ono! - Tady!
Do toho!
- Dobře! - Střílej!
Jo!
Je to zábavné. Už dlouho jsem si s dětmi nehrál.
Je to skvělý pocit.
Ano.
Pořád jsem ztuhlý.
Možná to nestačilo.
Že jo?
Vážně? Oba jste běhali tak rychle, jak jen to šlo.
A i po všem tom běhání vypadají ty děti tak svěže.
Ahoj, Hjong-čune. Co se děje?
Cože? Ha-min?
Ha-mine, co to děláš?
Zrovna na to koukám.
Ha-min mi to nebere. Má vypnutý telefon.
Dobře, ano.
Ha-mine, ty hajzlíku…
Zabiju ho.
Omlouvám se, že jste kvůli mně tady.
To nic.
Už jako malá jsi byla roztomilá.
Nekoukej na to!
Můžeš mi dát fotku sebe jako dítěte?
Hele, je stejně potrhlý, jako já.
Nemůžu si na to zvyknout.
Máte hlad? Nezajdeme se najíst?
Ano, začínám mít hlad.
Máte otevřeno?
Momentík!
Právě jsem se vrátila z túry, bolí mě nohy a mám hlad.
Ale všechny ostatní restaurace mají pauzu.
Můžu si dát smažené kuře?
Ale my…
Kuře?
Vypadá velmi hladově. Udělejme jí kuře.
Proč ne.
Naše nejmenší porce je půlka kuřete, takže si můžete vzít…
Půlka bude málo! Počkejte!
Pojďte dál! Mají otevřeno!
Pojďte!
Jé, a pracuje tady takový fešák!
No jo, krasavec!
Můžete nám dát deset smažených kuřat? Pro každou jedno!
- Jste tak hezký! - Deset?
Nejdřív točené pivo. Pivo, prosím!
Pro mě sodžu!
Donesu vám …
Takže točená piva!
Bude to výborné.
Osmkrát čepované.
- Bože. - Jste tak silný!
- Díky. - Děkuji
- A horká pizza. - Pozor.
- Vypadá to skvěle. - Dobrou chuť.
Tohle je skvělá restaurace.
Sem budeme chodit. Připijeme si?
Tady.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Vypadá to skvěle!
Pracoval jsi někdy jako číšník? Jak to, že jsi tak dobrý?
Na chvíli v New Yorku.
Te-mu tě nutil si v New Yorku vydělávat?
Ale ne.
Pracoval se mnou.
Vážně?
To jsem nečekala.
OBALIT
Co je to?
Tohle? Sušená hnědá rýže v prášku.
Když tím kuře posypeš, bude mít křupavou kůrku.
- Opravdu? - Ano.
Zajímalo by mě, jak to chutná.
Chceš ochutnat?
HOTOVO
- Tak ochutnej. - Co?
Otevřít pusu!
Jaké to je? Křupavé, že?
Ale tohle je pro hosty…
Usmažila jsem jich víc, ať máme také co jíst.
Namoč si to do omáčky. Bude to ještě lepší.
Tohle kari se ke kuřeti skvěle hodí.
Že ano?
Ještě to nemáte? Zákazníci čekají!
Jasně, hned to bude!
Ale rychle!
No tak.
Pospěšte si!
Co to děláš?
Jsi opilá!
Pozor na cestě domů!
Kam jdeš, Jong-suk?
Lekla jsem se!
Rád bych se pořádně
omluvil.
Je mi líto, že jsem Sung-huna poslal na to rande naslepo.
Už se to nestane.
Tvoje omluva je trochu neupřímná.
- Co? - Měl bys to zkusit lépe.
Nebo se mě aspoň pokusit uplatit, ne?
Uplatit?
Bude to stačit?
Na co se díváš?
Co? Na nic.
Na úplatek.
Je mi líto, že jste se kvůli mně nestihli najíst.
Poslužte si.
To nic.
Hej!
Proboha.
Ušpiníš si drahé oblečení.
- To nic. - Dej mu ubrousek.
Nemáš pro něj něco na převlečení?
Šin Ha-ri, bože můj!
Vteřinku.
Můžeš se převléct.
Můžu to nechat uschnout.
Udělal by se tam flek.
Rychle to přeperu a bude to dobré.
No tak. Převleč se.
Ty se budeš dívat?
Můžeš, jestli chceš.
Jasně, že se nechci dívat! Běž k Ha-minovi!
Mně to nevadí!
No tak, běž se převléct k Ha-minovi!
Měli jsme tam strávit noc.
Proč jsi chtěla spát u Man-sika?
Celá čtvrť ví, že za tebou kdysi běhal, protože ses mu líbila!
Co? Jong-so?
Proč jste zpátky tak brzy?
Co tady děláš v tuhle hodinu?
Kdo je to?
To je můj přítel.
To je Ha-riin otec.
Opravdu?
Takže jste tu spolu popíjeli?
Ano.
Těší mě.
Jsem Ha-riin otec.
Těší mě. Jsem Ča Sung-hun.
Sakra. Nesmí to zjistit.
Nevadí, když si půjčím bratrovu mikinu?
Nevadí. Ani si toho nevšimne.
Čemu se směješ?
- Jen že… - Paní Hanová!
Paní Hanová!
Proč na mě dnes všichni volají?
Paní Hanová!
Ha-ri, tví rodiče jsou zpátky!
Ano, jsme zpátky!
Počkej, já…
- Boty. - Boty?
Paní Hanová, počkejte.
Proč?
No…
Chci vám představit svého přítele.
- Přítele? - Ano.
Ty máš přítele?
Kde je?
V obchodě. Ano. Šel tam!
Vážně?
- Zajdeme za ním! - Vážně?
- Jdeme. - Dobrá.
Kde je Ha-min? Já mu…
Dejte si ještě skleničku.
Museli jsme vyrušit vaše rande.
Vůbec ne.
Naliju vám, pane.
Fajn.
- Je to fešák, Jong-so. - Že jo?
Sung-hun? Pan Ča Sung-hun?
Ano, madam. Ča Sung-hun.
Musíš být moc šťastná, že?
Právě! Není to fešák?
Jak jste se seznámili? Kde?
Ha-ri vás seznámila?
Ne, bydlí vedle sebe.
Ano.
Mami, tati. Musíte být unaveni. Nezabalíme to už?
Nejsem unavená. Zlato, jsi unavený?
- Co? - Není!
- Aha. - Není.
Běž si odpočinout, jestli chceš.
- Táta musí být unavený. - Ne, není.
Takže vy jste tajemník?
Není to těžká práce?
Slyšela jsem, že prezident vaší firmy je známý svou malicherností a krutostí.
Bože.
On takový není.
Je moc hodný a milý.
- Taky mi nalijte. - Jistě.
Po tomhle budu mluvit neformálněji.
Klidně.
To je milé. Nalívá mi přítel mé druhé dcery.
Pamatujete, když k nám Jong-so poprvé přišla?
Byla tak hubená, jako by celé dny nejedla.
Přešla na jinou střední školu.
Ale prý přes obědy prostě spala,
aniž by snědla jediné zrnko rýže.
Takže Ha-ri ji ze školy přivedla sem, aby ji nakrmila.
Uvařila jste mi tak skvělý oběd!
A já se pak kvůli jídlu vracela.
Klidně choď dál, uvařím ti kdykoliv.
Choď sem, i když se vdáš a budeš mít děti.
Tady!
- Co? - Kdo to vypil? Je prázdná.
Páni. Došel nám alkohol, je čas to zabalit, ne?
Ano. Sung-huna oficiálně představím příště.
- Ano. - To ne, teprve se rozjíždíme!
Vzpomínáš na tu lahev, cos dostal při firemní oslavě?
Kam se poděla?
Kam jsi ji dal?
Jak to myslíš? Dal jsem ji k Ha-ri do pokoje i s certifikátem.
Měli bychom ji vypít!
Můj pokoj? Tati, počkej!
- Počkej! - Tati, já pro ni skočím!
Ještě tu trochu je!
Je jedno, kdo to přinese!
Táta je tady!
Podíváme se.
Bože.
Dobře, že jsme si to schovali, co?
Ano.
Bože.
Zlato!
Te-mu!
Ha-ri!
Jejda!
Jsi v pořádku? Musel ses vyděsit.
Nemyslím, že to jen tak skončí.
- Možná… - Co?
Můžeš skočit dolů.
Zabil bych se.
- Jo? - Ano.
Jsem hrozně nervózní.
Ha-ri, co tam děláš?
Už jdu!
- Měl bych… - Vrať se tam. Jsem tu cobydup!
Nehrabej se mi ve věcech!
Co? Dobře.
Hned!
Teď?
Proč je to tak vysoko?
Pane Ča, podáte mi to?
Samozřejmě!
- Ano. - Tady.
- Který? Tenhle? - Ano.
- Počkejte. - Tamten?
A co tenhle?
Který mám vybrat?
Tak který?
- Tenhle. - Tenhle?
Tenhle? Tenhle vypadá taky dobře.
- Sundáte mi ho? - Tenhle?
Ha-ri, kam jdeš?
Ha-ri jde do obchodu pro pivo.
Pane Šine, pojďme si dát další sklenku.
Dobrý nápad.
Jsem tak vyděšená.
Nemáš tušení, jak jsem se bála. To je úleva.
Na co myslíš?
Co?
Říkal jsem si, jak dlouho to ještě musíme tajit.
Zdá se, že Sung-hun se jim líbí.
Taky se jim chci oficiálně představit.
Je-čin, už jsi doma?
Jo, už jsem taky skoro doma.
Co?
Dobře, pak mi zavolej. Půjdeme zas do kina.
- Skvělé. - K zemi!
Bože.
Tohle auto je bezva.
Kdy asi budu moct řídit takové fáro?
Kdy si budu moct něco takového koupit?
Ha-ri!
Ty…
Počkat!
- Kdo je to? - Já…
Ha-mine, můžu to vysvětlit. Jenom…
Hele, není to moje mikina?
Chodíš s nezaměstnaným budižkničemu?
Je na mizině?
- Já… - Ne, tak to není…
Co jsi to za grázla? Proč jsi s mojí sestrou?
Pozor na pusu! Tohle je prezident!
Prezident?
Prezident čeho?
Omlouvám se.
Řeknu vám to.
Jsem Kang Te-mu, ředitel firmy GO Food a Ha-riin přítel.
Kang Te-mu, ředitel GO Food?
Omlouvám se, že jsem byl tak hrubý!
Ne, to já bych se měl omluvit.
Ale proč byste chodil zrovna s mou sestrou?
Ona na vás něco má?
Vydírá vás?
Ha-mine…
Klidně ať mě vydírá, když s ní mohu být navždy.
Co to bylo?
Jste pěkně přímočarý, co, švagře?
Švagr?
Ano.
Běžte si koupit nějaké oblečení, švagře.
To je úžasné! Vřelé díky, švagře!
Přestaň. Rozmazlíš ho.
Ha-mine.
Stavte se někdy v kanceláři. Oplatím vám ten dnešek.
Myslíte to vážně? Tak to já přijdu!
Dobře.
Tak zatím.
- Dobrou noc. - Dobře dojeď.
Sbohem. Uvidíme se později.
Zavolejte mi!
Ahoj.
Je super.
Pojď se mnou, Ha-mine!
Sakra.
Ty mrňavej…
- Co? - Hele!
Jak jste se vy dva potkali?
To je jedno.
- Řeknu mámě a tátovi… - Neříkej, prosím!
A já jim zas nepovím nic o něm, dobře?
Dobře.
Ale dodrž to.
Neboj.
Ví jeho rodina, že s ním chodíš?
Proč to chceš vědět?
Jen se bojím, že tak bohatá rodina
nebude s naši obyčejnou rodinou spokojená.
I kdybysme prodali bistro, na takovou svatbu mít nebudeme.
Mám se stát slavným a vydělat to?
Myslíš, že stát se slavným je snadné?
Přestaň plácat nesmysly a neboj se.
Pojďme domů.
Počkej na mě.
Tak rozkošné!
Jong-so…
Tak moc mi chybíš!
- Te-mu, udělej něco! - Co je to?
Kdy jsi sem přišel?
Tohle? To je úplatek od Te-mua.
- Vymaž to! - Proč? Je to tak roztomilé.
No tak, smaž to.
„Jong-so, nemůžeme se rozejít!“
Smaž to, no tak!
„Jong-so, proč mi neodpovídáš?“
- Ne, smaž to! - Nech to být!
Nech toho…
To bolí!
Ča Sung-hun, 29 let.
Teď pracuje jako tajemník v GO food.
Dobrá. Můžete jít.
Pane.
Řekl jsem jí, ať to zkusí s Kang Te-muem,
ale chodí s jeho tajemníkem?
BUĎ SILNÁ, KUM-HUI
Dneska jsem se oženil s Kum-hui.
Cože?
- Cos to řekl? - Takže prosím schvalte náš vztah.
A co Je-ri?
Je mi to líto.
Jediná, kterou miluji,
je Kum-hui.
Copak nevíš, co pro tebe Je-ri udělala?
Ty nevděčný bastarde!
Ty parchante!
Sloučení a akvizice se blíží!
Jak se opovažuješ?
Já z té fúze a akvizic vycouvám.
Paní Oová!
- Otče! - Pane!
Otče! Pane Kime, zavolejte sanitku!
- Bože! - Otče!
No páni!
On opravdu umřel?
Kwang-bokův otec?
To nedává smysl.
Jak může umřít z šoku, protože si jeho syn bere obyčejnou ženu?
Rodiče už jsou takoví.
Když jsi bohatý, je přirozené, že chceš snachu z bohaté rodiny.
Asi je lepší, aby se brali lidé
z rodin v podobném postavení.
Snad jeho rodina taková není.
Cože?
Ale nic.
- Dobrý den. - Min-u!
Ahoj, Min-u.
Co tady děláš tak pozdě?
Přinesl jsem vám dobré ušně. Máte je přece tak rád.
Ale jsou tak drahé!
Min-u, žes ještě nevečeřel, co?
Chtěli jsme si dát nudle.
Ne, už jsem jedl.
Mimochodem, kde je Ha-ri?
Šla za Ju-rou.
- Za Ju-rou? - Ano.
Chtěla si s Ha-ri dát sklenku. Proč nejsi s nimi?
Tak proč jsi mě chtěla vidět?
Chceš taky něco k pití?
Dejte nám ještě jednu.
Chtěla sis promluvit.
Neříkala jsi, že je to naléhavé?
Šin Ha-ri.
Ty…
Mohla bys prosím odejít z Min-uova života?
Snažíš se mi pomstít, nebo co?
Cože?
Před sedmi lety jsi mi řekla, že se ti Min-u líbí.
A taky jsi řekla, že couvneš, když to budu cítit stejně.
Ano. Nejdřív mě nezajímal.
Ale protože se líbil tobě,
rozhodla jsem se s ním chodit, abys ho neměla ty.
A ty se mi za to teď snažíš Min-ua přebrat? Jak malicherné.
Myslím, že jsi dost opilá.
- Promluvíme si příště. - Proč jsi mu o tom neřekla?
Že jsem za jeho zády chodila se Song-kjuem,
než jsem odjela studovat?
Kdybys o tom Min-uovi řekla,
rozešli bychom se.
A vy dva byste pak začali chodit spolu.
Proč jsi mu to neřekla?
Přišlo mi to moc kruté.
Jak bych to mohla říct muži, kterému se rozpadl svět, když jsi ho opustila?
Ale Ju-ro,
teď toho lituju.
Kéž bych to Min-ui řekla.
Min-u!
Ha-ri!
Cos tím myslela?
Tím, cos právě řekla.
Děláš obrovskou chybu. Neměl bys to dělat.
Mně i Ju-ře.
Dobře.
Je mi to líto.
Mně se neomlouvej! Běž se omluvit Ju-ře.
Když vidím, jak se teď chováš ty,
chápu, proč se tak chová Ju-ra.
Haló? Co se děje? Tak pozdě obvykle nevoláš.
Já jen…
Šla jsem se projít
a nudila jsem se.
Ty mně taky chybíš.
Ale ty máš divný způsob, jak mi to říct.
Mám přijít?
Ne, nemusíš.
Je pozdě.
Co třeba…
zajít zítra po práci na pořádné rande?
Půjdeme někam, kde je hezky. Ano?
Dobrý den. Vy dva jste přišli do práce brzy.
Ahoj.
Udělala jsem několik verzí sušenky v mátové čokoládě.
Můžete zkontrolovat suroviny a vybrat tu nejlepší?
Jistě.
Pane Gje.
Neříkal jste, že změníte recept na nanuk v mátovo-čokoládové polevě?
Pane Gje?
Slečno Kimová, řekněte paní Joové,
že recept budu mít ještě dnes odpoledne.
- Já? - Proč žádáte slečnu Kimovou…
Pane Gje?
Dejte mi to prosím před polednem.
Pane Gje!
Slečno Kimová, prosím řekněte paní Joové,
že ten recept upravím hned!
Káva!
- No to snad ne! - Pohádali jste se?
Minulý víkend byl sraz kolegů.
Chtěl tam lidem říct, že máme vztah.
Řekla jsem ne a on se na mě zlobí.
Asi to byla chyba, paní Joová.
Vím, že to vypadá divně,
protože jste oba dost staří,
ale proč na tom záleží?
Vůbec nevíte jak.
Lidi neradi slyší, že chodíte s někým z práce.
Když jeden z nás udělá v práci chybu,
budou nás pomlouvat, že jsme se flákali.
Když se rozejdeme,
pak budou mluvit o tom, čí to byla chyba.
Nechci na to ani pomyslet.
Nevím, proč jsou lidi tak zvědaví.
Slyšels o té nové holce, co chodí s panem Čchoem?
Která?
Ta z administrativního.
S Čchoem? S tím fešákem, co vypadá jako Jung-kuk?
Kdo s ním chodí?
Zeptám se ve skupinovém chatu.
Tady zrovna jednu máme.
Šíleně zvědavou osobu.
Jasně.
Mikrobiální analýza je hotová.
Jdu dolů.
Dobře.
Žádný problém.
To je jejich práce, paní.
Byl tam před pár dny Te-mu?
Cože?
S kým tam byl?
Přišla jsem, jak nejrychleji to šlo. Čekáš dlouho?
Ne. Na co máš chuť?
Korejské, japonské, čínské, západní. Stačí říct.
Stačí zavolat a máme stůl kdekoliv v Soulu.
Tak začneme s mastným západním jídlem
a na závěr si dáme pikantní korejské?
Dohodnuto.
Vždycky jsem chtěla jít na speciální rande
v takovém počasí, kdybych měla kluka.
Chci to udělat teď.
Můžeme?
Metro je nejlepší, když prší.
Není totiž našlapané.
Příští stanice Dangsan.
Vystupujte vpravo.
Pokud jedete do Gaewy nebo Sinnonhjonu,
prosím, přestupte na…
Ha-ri.
Zastávka Dangsan.
Dangsan.
Vystupujte vpravo.
Přestup na linku devět…
Díky.
Už jsi někdy v Koreji jel metrem?
Ne, tohle je poprvé.
Poprvé? Teď?
Cože?
Vážně?
Korejské metro je nejlepší.
Touhle linkou jsem jezdila na vysoké.
Bydlím na východě a škola byla na západě.
Jednou jsem jela ve vlaku s Jong-so
a obě jsme usnuly.
Měly jsme se probudit,
ale jely jsme až na konečnou.
Je ta restaurace poblíž?
Je, ale předtím musíme někam zajít.
Pojď za mnou.
To je krása.
Máš rád květiny?
Existuje žena, která ne?
Snila jsem, že sem jednou zajdu s přítelem,
když ho budu mít.
A teď se ti to splnilo.
To je pravda.
Ty karafiáty jsou krásné. Tolik různých barev.
Hele, tady jsou i fialové!
Myslím, že jsou to jícnovky, ne karafiáty.
Ano, jícnovky…
Tyhle jsou taky krásné.
Tohle jsou…
Asi ne karafiáty.
Nejsou to květy mudan?
Mudan?
Ne, to jsou pivoňky!
To je to samé.
Na názvu nezáleží! Nenech se svazovat formalitami.
Chtěla jsem jen říct,
aby ses soustředil na krásu té květiny.
To je pravda. Ať už jsi Kum-hui nebo Ha-ri,
pořád jsi nejkrásnější žena na světě.
To má dnes být nějaké zvláštní výročí nebo co?
Jakou chcete kytici?
No…
Tady.
Vážně tohle?
Takový pugét! Já tak žárlím.
Já bych zapomněla!
Jídlo, které si musíš dát, když prší.
Jdeme.
Děkuji.
Dobrou chuť.
To je tak dobré!
Vážně?
Když je venku takové vlhko a tma,
měla bys jíst jeon, který je mastný a křupavý.
Zkus to.
Má to jedinečnou texturu.
Jak dokázali, že je to tak křupavé?
Nech toho!
Máme rande. Nemluv o práci.
Přestaň myslet na práci.
Podívej.
Musíš si to vychutnat takhle.
Takhle?
Ano, takhle.
Přišel se zaměstnankyní.
Myslím, že se jmenovala Šin Ha-ri.
Když se na ji podívám takhle,
jsou si trochu podobné.
Ale zároveň ani moc ne.
Pane tajemníku,
ve Vývojovém týmu 1
pracuje jistá Šin Ha-ri.
Tohle taky vypadá dobře.
Omluv mě.
Proč zase leje?
Hned jdu dolů.
Ano.
A co prezident Kang?
Není čím dál víc podobný svému zesnulému otci?
To mi povídej.
Někdy mě překvapuje, jak moc se podobají.
Že ano?
Co na tom, že je dědic?
Když jako malý viděl autonehodu svých rodičů.
Byla to nehoda v dešti, ne?
Ano. Proto nemůže za deště ani řídit.
Dveře se zavírají.
Co je to?
Chtěla jsem sedět vedle tebe.
Díky.
Paní Joová a pan Gje se dnes hrozně pohádali.
Bylo to opravdu nepříjemné.
Jako prezident nemůžeš zaměstnancům dávat najevo, když jsi rozrušený, ano?
Tví zaměstnanci by se pak cítili divně.
Každopádně…
nešlo se přidat ani na jednu stranu.
Já a slečna Kimová jsme o tom dlouho přemýšlely.
Rozhodly jsme se, že je necháme si to vyřešit.
Tak jsme je nechali mluvit…
Ano, pořád hodně prší, mami.
Je ta restaurace poblíž?
Je, ale předtím musíme někam zajít. Pojď za mnou.
Tady.
Vážně tohle?
Takový pugét! Já tak žárlím.
- Přestalo pršet. Jdeme. - Ano, jdeme.
Já bych zapomněla!
Jídlo, které si musíš dát, když prší.
- Půjdeme? - Jdeme!
Ani nevíš, jak jsem se snažila. Takové situace nesnáším.
Vlastně mě napadlo, že bychom se dnes mohli zajít napít.
Ale přijeli jsme autem.
Tak jsem si řekla, že půjdeme příště,
až nebudeme autem.
Když jsem s Jong-so, piju dost…
Co je?
Takhle se projít je příjemné.
Příště necháme auto zase doma.
Jak dlouho to víš?
Jsem to já, kdo asi neměl odvahu.
Chtěl jsem ti to tom
jednoho dne říct všechno…
Ale nemohl jsem.
Omlouvám se.
Snažila jsem se dělat, že to nevím…
Jestli jsem ranila tvé city, tak se omlouvám.
O to nejde.
Přemýšlel jsem, jak nevypadat moc uboze
při vysvětlování své slabosti ženě, kterou mám rád.
Ha-ri.
Já…
Už jste skoro tady?
Dobře.
Chvíli počkej. Objednal jsem auto.
Já dneska půjdu sama.
Jong-so mě chce vidět, tak musím jít.
Vážně?
Tak tě aspoň svezu.
Netřeba. Máme schůzku nedaleko.
Zavolám ti později.
Dobře dojeď.
Dobrý večer, předsedo Kangu.
Posaďte se, slečno Šin Kum-hui…
Ne.
Vlastně Šin Ha-ri.
O co vám vlastně jde?
Proč jste se zaměřila na Te-mua?
Cože?
Kde?
Dobře, zavolám později.
Proč to nezvedá?
Přestaňte se s ním vídat.
Asi byste nechtěla být v situaci,
kterou si ostatní mohou špatně vyložit.
Pane, musím vám něco říct…
Ano, Sung-hune?
Cože?
Co je s Te-muem?
Překlad titulků: Lucie Mandziuková