Vehnämme on erityisen ainutlaatuista -
kasvuympäristönsä vuoksi.
Kotikaupunkimme vuorilla -
vehnän kasvuolosuhteet ovat todella ankarat.
Talvella vehnän idut peittyvät valkoisen huurrevaipan alle.
Muut lumen peittämät kasvit kuolevat,
mutta vehnä ei.
Lämpimän sään sulatettua lumet vehnä kasvaa entistä runsaampana.
Vehnä on maukasta.
Vehnänuudeleilla on rikkaampi aromi.
Heti keittokorin kannen auetessa -
nuudelien tuoksu täyttää huoneen.
Tuoksu on kerrassaan huumaava, vaikkei nuudeleilla olisi kastikettakaan.
Jauhoista valmistetun ruoan kulttuuri on vuosituhansia vanha.
Se on olennainen osa minua.
Minulle vehnä on uskomattoman arvokasta.
CHEF'S TABLE: NUUDELIT
Kiinalainen ruoka on Lontoon rakastetuimpia keittiötä.
Se ei kuitenkaan edusta kiinalaisen ruoan koko kirjoa.
Kiinan eri provinssit ovat ruoan suhteen kuin eri maailmoja.
Siksi Guirong Wei -
välittää muustakin kuin bisneksestä ja ruoanlaitosta.
Hänellä on kulttuurimissio.
Kiinassa on erittäin vähän naiskokkeja.
Menestyäkseen heidän on oltava muita parempia.
Guirong on sitä.
Hän saapui tänne tyhjin käsin -
ja osaamatta englantia.
Silti hän avasi juuri neljännen ravintolansa.
Hän on tehnyt Xi'anin ruuan tunnetuksi Lontoossa.
Xi'an on muinainen pääkaupunki.
Se on Kiinan kulttuurikeskus ja gastronomisesti tärkeä.
Silkkitie ja muslimiväestö ovat vaikuttaneet Xi'anin keittiöön,
esimerkiksi makuprofiileihin ja mausteisiin.
Siksi monet sikäläiset ruokalajit -
esiintyvät vain kyseisellä seudulla.
Kun Guirong kokkaa,
ruoka siirtää syöjänsä Xi'aniin.
Ulkomainen stereotypia Kiinan ruoasta on, että se keskittyy riisiin.
Guirong Wei on Pohjois-Kiinasta, jossa keskitytään vehnään.
Termi mianshi viittaa "jauhoruokiin".
On nyyttejä, leipää ja nuudeleita.
Xi'an on kuuluisa nuudeleistaan.
Niitä on kymmeniä erilaisia.
Leikattuja, käsin muotoiltuja, käsin venytettyjä…
Xi'anin nuudeleita on alettu rakastaa Lontoossa.
Se on Guirong Wein ponnistusten ansiota.
XI'ANIN KAUPUNKI, SHAANXIN MAAKUNTA, KIINA
Shaanxissa on noin sata erilaista nuudelityyppiä.
Tunnetuimpia ovat biang biang -nuudelit.
Nuudelit auttavat ymmärtämään Xi'anin kulttuuria.
Xi'anissa kasvaneena Shaanxin asukkaana -
minulla on velvollisuus jatkaa keittiömme perinteitä.
Käytän siis perinteistä käsityötekniikkaa.
Jauhon alkuperäisen maun pitää säilyä.
Isoäitini ja äitini opettivat minut lapsena tekemään nuudeleita.
Taikinasta lähtee lyötäessä "biang biang" -ääni.
Nautin tästä prosessista.
Lisäämme nuudeleihin yleensä mausteita.
Esimerkiksi paikallista etikkaa, sipulia, chiliä ja valkosipulia.
Kun mausteiden päälle kaataa öljyä, se sihahtaa.
Nuudelit näyttävät kauniilta.
Ne ovat niin kimmoisia, että tanssahtelevat.
Ensipuraisun jälkeen tiedän, ettei yksi kulhollinen riitä.
Nuudelit ovat pehmeitä, sitkeitä ja sileitä samaan aikaan.
En saa niistä ikinä tarpeekseni.
Haluan levittää Shaanxin nuudeleiden ilosanomaa ympäri maailmaa.
Toivon, että Xi'anin nuudeleita syödään joskus joka kodissa.
Se on velvollisuuteni ja vastuuni.
BIANG BIANG -NUUDELIT
Kiinalainen sanonta kuuluu: "Kenellekään ei ole luvattu onnellista elämää."
Minulla oli keskimääräistä rankempi lapsuus.
Synnyin Kiinassa, Shaanxin maakunnan eteläosassa.
Kylässämme oli 800 ihmistä.
Koko kylä oli hyvin köyhä,
ja perheemme oli yksi köyhimmistä.
Olimme talonpoikia.
Ruokaa ei koskaan ollut aivan tarpeeksi.
Olen perheeni vanhin lapsi.
Minulla on kaksi pikkusiskoa.
Tuolloin kiinalaiset sanoivat: "Suku katkeaa kolmeen tyttäreen."
Vanhempani ajattelivat, että ilman poikaa kukaan ei tekisi fyysisiä töitä -
eikä elättäisi heitä vanhoina.
Perheen vanhimpana tyttärenä -
minulla oli velvollisuus tuoda perheeseen vävy.
Minusta se oli väärin.
Tunsin halua nähdä maailmaa ja oppia.
Mietin itsekseni:
"Vaikka vanhemmillani ei olisi poikaa, näytän heille joskus,
että pystyn kaikkeen mihin pojatkin."
BOHEKUN KYLÄ, SHAANXIN MAAKUNTA, KIINA
Ensimmäinen unelmani oli poistua Qin-vuorilta.
Opiskelu oli tuolloin ainoa keino päästä pois.
Perheellämme ei ollut varaa lukukausimaksuihin meille kaikille.
Kun olin 11 tai 12, tein päätöksen.
Minun pitäisi keskeyttää koulu ja alkaa ansaita rahaa,
jotta siskoni saisivat hyvän koulutuksen -
ja koko perhe hyötyisi.
Löysin ensimmäisen työpaikkani Paomo-ravintolasta.
Tiskasin ja tein erilaisia askareita.
Tiskatessani katselin mestarikokkia lieden ääressä.
Se työ näytti siistiltä.
Siinä oli rytmi.
Milloin laittaa mausteita,
milloin ravistaa pannua,
milloin pestä pannu.
En koskaan saanut opiskella musiikkia,
ja keittiön äänet olivat kuin musiikkia.
Veden suhina pannua pestessä,
sekoittavan kauhan kolina,
liekkien rätinä.
Opin tunnistamaan keittiön tapahtumat katsomatta.
"Mestarikokki lisää mausteita."
"Ruoka on valmista. Nyt se tarjotaan."
Päätin itsekseni, että jonain päivänä pääsisin siihen asemaan.
Eräänä päivänä serkkuni palasi Xi'anista, maakunnan pääkaupungista.
Hän sanoi: "Tule mukaani Xi'aniin.
Siellä on paljon töitä.
Luultavasti tienaisit siellä enemmän."
Sen kuultuani päätin lähteä Xi'aniin.
Perheeni vastusti sitä.
Olin vasta 13-vuotias.
Autolla kesti yli kymmenen tuntia ajaa Qin-vuorten yli.
Jos menisin Xi'aniin, he miettivät, tulisinko koskaan takaisin.
Sanoin, että palaisin varmasti enkä jättäisi vanhempiani hoitamatta.
Lähtiessäni puhuin siskoni kanssa.
Osoitin seinää keittiömme takana ja sanoin:
"Olen aina ollut erinomainen oppilas.
Todistukseni ovat seinällä.
Jos et opiskele ahkerasti, se on sinun ongelmasi.
Opetusmaksujesi maksaminen on minun ongelmani."
Perheelleni esitin optimistista ja vahvaa.
Kun bussi lähti, minä kuitenkin itkin.
Kun tulin Xi'aniin, serkkuni vei minut keskustaan.
Xi'an on vanha pääkaupunki.
Sen historialla ja vauraudella on vuosituhansien perinteet.
Minusta tuntui, että tästä kaupungista löytäisin paikkani.
Kaupunginmuurin alla oli erilaisia markkinoita.
Siellä oli iso valikoima ruokia.
Höyrysämpylöitä,
erilaisia Xi'anin tyylisiä nyyttejä -
ja paljon erilaisia nuudeleita.
Luulin kotikaupunkini väen rakastaneen nuudeleita,
mutta Xi'anin väki rakasti niitä enemmän.
Kaupunkia kiertäessämme -
serkkuni sanoi: "Sinun pitäisi opetella ammatti."
Hän sanoi, että voisin opetella kukkien asettelua.
"Ei se sopisi minulle. Olen poikamainen.
Se ei ole minua varten."
Hän sanoi: "Entä jos ryhtyisit ompelemaan?"
"He istuvat koko ajan. Se on vielä pahempaa."
"Mitä sitten haluat?"
Vastasin: "Haluaisin oppia kokiksi."
Serkkuni oli todella huolissaan.
Se on yleensä poikien alaa.
"Ei tarvitse huolehtia. Pystyn siihen mihin pojatkin."
Yksi kuuluisimmista Xi'anin katuruoista on Liangpi, "kylmät nuudelit".
Ne ovat sekoitus liukkaita valkoisia nuudeleita -
ja sitkeämpää keltaista vehnägluteenia.
Ne tehdään erottamalla taikinasta vehnätärkkelys ja gluteeni.
Kiinalaiset ovat tehneet sitä vuosisatoja.
Teen taikinan ensin jauhoista -
ja liotan sitä vedessä.
Pesen taikinaa, kunnes gluteeni ja tärkkelys erottuvat.
Sitten höyrytän gluteenin.
Kun tärkkelys on laskeutunut vedessä, höyrytän siitä kuorrutteen.
Taikinan jäähdyttyä leikkaan sen ohuiksi nuudeleiksi.
Prosessi on monimutkainen ja vaatii paljon työtä.
Se on vaivan arvoista.
Liangpista tehdään salaattia, jossa on kurkkua, valkosipulia ja etikkaa.
Se on virkistävä ruokalaji, jossa on mielenkiintoinen rakenne.
Nuudelit ovat pehmeitä, liukkaita ja rapeita.
Se on elämys kaikille aisteille.
Kiinalainen keittiö käyttää innovatiivisia menetelmiä.
Menetelmillä valmistetaan ruokalajeja, joita ei muualta maailmasta löydy.
Muualta maailmasta ei löydy kotikaupunkini vesipestyjä nuudeleita.
Minusta keittiömme on vertaansa vailla.
Keittiöllämme on tuhatvuotiset perinteet, ja sille on syynsä.
XI'IANIN KYLMÄT NUUDELIT
Kun olin valmistunut kokkikoulusta,
maanvyörymän aiheuttama tulva osui kotikaupunkiimme.
Puhelimessa siskoni kertoi -
veden virranneen sisään kotiimme.
Jos talo olisi romahtanut,
perheeni olisi voinut murskautua kuoliaaksi.
Kiinalaiset huolehtivat vanhemmistaan vaistomaisesti.
Olin järkyttynyt, koska palkkani työharjoittelusta oli matala.
Minulla ei ollut säästöjä perheeni auttamiseksi.
En myöskään päässyt heti käymään kotona.
Silloin sain idean.
Minun pitäisi kehittyä ja ansaita lisää, jotta vanhempani saisivat uuden talon.
Suunnittelin asiaa pitkään.
Työskentelin keittiössä herkeämättä.
Autoin jopa muita.
Tein kylmiä ruokia,
pilkoin aineksia,
sekoitin ruokia -
ja paljon muuta.
En työskennellyt muiden hyväksi.
Tein kaiken perheeni vuoksi.
Työskentelin monta vuotta eräässä hotellissa.
Yritin parhaani mukaan kehittyä ja oppia.
Eräänä päivänä pääkokkimme matkusti Tokioon, Japaniin.
Sanoin esimiehelleni: "Uskon pärjääväni keittiömestarina."
Pyysin mahdollisuutta.
Hän sanoi, että saisin kokeilla.
Minua jännitti varsinkin yksi asia.
Olin ainoa nainen koko keittiössä -
ja vastuussa joukosta itseäni vanhempia miehiä.
He olivat kokeneempia kuin minä.
Kun pidin nimenhuutoa, olin nuorin ja ainoa nainen.
Kävin listan läpi ja huusin miesten nimet.
Kiinassa ei ole montaa naista,
joka vastaisi keittiöstä ja wokkipannuista.
Sitä pidetään epänaisellisena ja kovana.
Keittiötä johtavan naisen -
pitää näyttää kaikille ja päihittää miehet.
En kuvitellutkaan sitä helpoksi.
Uskoin silti vahvasti, että minusta olisi siihen.
Jatkoin keittiössä työskentelyä omaan tyyliini päivästä toiseen.
Tiimimme sopeutui vähitellen.
Myöhemmin yhteistyö sujui jo hienosti.
Unelmani keittiön johtamisesta oli toteutunut.
Kurkkuako ei tule?
Tämä ei kaipaa kurkkua, joten ei.
Keittiömestarina Xi'anissa Guirong teki kollegoihinsa vaikutuksen.
Vuonna 2008 -
hän sai tilaisuuden tulla Lontooseen -
töihin kuuluisaan sichuanilaisravintolaan nimeltä Barshu.
Olin todella innoissani, koska Lontoossa on hyvät palkat.
Työskentelemällä vuoden ulkomailla voisin rakennuttaa vanhemmilleni talon.
Olin myös haaveillut matkustelusta.
Tämä muutto oli paljon isompi juttu kuin Xi'aniin lähtö.
En ollut ikinä lentänyt.
Britannian maaperälle laskeuduttuani halusin tutustua ympäristööni.
Ulkona tihutti vettä.
Kello oli 16.30. ja oli jo pimeää.
Tiet olivat todella kapeita.
Uudet ja korkeat rakennukset puuttuivat.
Lontoota sanottiin kehittyneeksi, mutta kaikki oli vanhaa ja rapistunutta.
Minua jännitti.
LONTOO, ISO-BRITANNIA
Lontoossa oli tarjolla monenlaisia ruokia.
Söin malesialaista ja espanjalaista ruokaa -
ja pizzaa.
Kiinalaisen ruoan taso ei ollut korkea.
Xi'anilaisia oli vähän. Nuudelikioskeja ei ollut.
Lontooseen tultuaan Guirong meni töihin Barshu-ravintolaan.
Se oli Lontoon ensimmäinen tärkeä sichuanilainen ravintola.
Se saavutti menestystä.
Lontoolaiset olivat valmiita maistamaan uudenlaista kiinalaista ruokaa.
Guirong oli tuntemattomassa paikassa, jonka kieltä ei puhunut.
Hän on kuitenkin päättäväinen ja sitkeä.
Olin tiimin ainoa kokki, joka ei tullut Sichuanista.
Shaanxin ja Sichuanin keittiöt ovat varsin erilaiset.
Valmistan mieluiten kotikaupunkini ruokia.
Eräänä päivänä valmistin henkilökunnalle biang biang -nuudeleita.
Kaikki ihastuivat niihin.
Se ilahdutti minua.
Aloin valmistaa jauhoruokia aina sunnuntai-iltaisin.
Kollegani odottivat niitä iltoja.
"Vihdoin tauko sichuanilaisesta ruoasta. On Shaanxin jauhoruokien aika."
Se innoitti minua -
avaamaan kotikaupunkini tyylisen nuudelikioskin.
Palasitko juuri?
Palasin yhdeksän maissa.
Missä Pikku Sitruuna on?
Hän on yhä Hunanissa. -Ai.
Hänellä on hauskaa,
joten hän jää kotikaupunkiimme koulun alkuun asti.
Se on järkevää.
Ehkä hän ei edes halua mennä kouluun.
Hän on yhtä tuhma kuin Yue Yue pienenä.
Niin.
Hän osaa puhua isovanhempansa ympäri.
Isoisän varsinkin. -Ai.
Isovanhempiensa luona hän on pomo.
Työskentelin Barshussa seitsemän vuotta.
Niinä vuosina työni sujui hyvin.
Lopetetaanko? -Selvä.
Annoin vuosittain ylimääräistä rahaa vanhemmilleni,
jotta siskoni voisivat jatkaa opiskelua.
Tunsin pientä onnistumisen iloa.
Olisin voinut työskennellä Barshussa eläkeikään asti.
Tunsin kuitenkin yhä halua -
esitellä Shaanxin jauhoruokakulttuuria länsimaalaisille.
Siksi sanoin pomolleni: "Haluan avata oman ravintolan."
Hän ei halunnut minun ottavan lopputiliä.
Hän sanoi: "Ravintolallamme menee hyvin.
Voit päästä keittiömestariksi, kun laajennamme.
Voin myös lähettää sinut Michelin-ravintolaan oppiin.
Sekin olisi hyvä."
Vastasin: "Oppisin mielelläni uutta,
mutta minulla on toisen suuntaisia suunnitelmia."
Torjuin hänen tarjouksensa.
Sen jälkeen lähdin Barshusta.
Vuokrasin ensimmäisen ravintolatilani.
Aluksi minun piti laatia ruokalista.
Sen piti sisältää Shaanxin keittiön tärkeimmät ruokalajit.
Pelkäsin kuitenkin, etteivät ne kelpaisi länsimaalaisille.
Meillä pidetään sitkeistä nuudeleista.
Moni ravintoloitsija näki sen haasteena.
He eivät uskoneet niiden tekevän kauppaansa Lontoossa.
Sain kuulla, etteivät länsimaalaiset pitäisi niistä.
Kun tein ruokaa Barshussa,
käytimme vähemmän sichuaninpippureita, koska länsimaissa ei siedetä niitä.
Omassa ravintolassani en tahtonut muuttaa ruokakulttuuriamme.
Hankin chilipaprikaa suoraan Kiinasta -
ja jauhoin chilijauheeni itse.
En tiennyt, menestyisikö ravintolani.
Minua pelotti.
Uusi henkilökuntani ei ollut ikinä nähnyt Shaanxin nuudeleita.
Minun piti opettaa heille kaikki.
Xi'an Impression -ravintolaani vastapäätä -
oli kaksi korkeaa taloa, joissa oli paljon asukkaita.
He tulivat maistamaan ruokaamme.
Vähitellen asiakkaat alkoivat palata kaksi, kolme, neljä päivää peräkkäin!
Meidän ei tarvinnut mainostaa. Sana alkoi levitä.
Kolmen viikon päästä -
lehdestä The Guardian soitettiin.
IHANAN SITKASTA PURTAVAA
Time Out soitti myös.
Se halusi kirjoittaa meistä.
Se oli yllätys.
Ravintolastani tuli menestys.
Olin varsin tyytyväinen.
Kahden kuukauden päästä aloin tuntea epämukavuutta koko kehossani.
Luulin olevani uupunut ravintolan pyörittämisestä.
Menin lääkäriin, joka kysyi, enkö tiennyt olevani kolmannella kuulla raskaana.
En tiennyt.
Olin todella vaikean päätöksen edessä.
Uralla eteneminen raskaana ollessaan -
on erittäin vaikeaa.
Olin aina pitänyt ravintoloita kutsumuksenani.
Oma ravintola voisi muuttaa perheeni kohtalon.
En voinut luopua siitä.
En tiennyt, miten se menisi,
mutta olin erittäin päättäväinen.
Ystäväni murehtivat.
"Miten pärjäät raskausmahan kanssa veitsien ja pannujen keskellä?"
"Eikö sinua pelota?"
Sanoin löytäväni keinon saada sen, mitä halusin.
Eli sekä lapsen että uran.
Pidin kuukauden vapaata tyttäreni synnyttyä.
Sitten palkkasin vauvalle lastenhoitajan, jotta voisin palata töihin.
Ravintola menestyi,
joten avasin toisen nimeltä Master Wei.
Aloitin työt aamuseitsemältä.
Joskus palasin kotiin vasta puolilta öin.
Älä lisää vettä. Kuumennan öljyn siinä.
Ei hätää. Pannu on juuri kuivunut.
Suurimman osan tyttäreni lapsuudesta -
en juuri ollut hänen kanssaan.
Sydäntäni revittiin kahtaalle.
En tiennyt, pitäisikö minun olla tyttäreni kanssa -
vai antaa aivan kaikkeni ravintoloilleni.
Vaikeinta oli, kun tyttärelläni oli kuumetta -
enkä voinut olla hänen kanssaan.
Ystäväni vei hänet sairaalaan.
Tyttäreni kyseli: "Äiti, milloin voit olla kanssani ja levätä?"
Hän ei halunnut minun tekevän liikaa töitä.
En ollut hyvä äiti.
Koin tilanteen vaikeaksi.
Ota minua käsistä. -Okei.
Kuuletko ankat? -Joo.
Niillä on varmaan nälkä. -Niin on.
Tule tänne, äiti.
Mihin? -Tähän.
Voin auttaa.
Pane se tähän.
Nyt ne tulevat!
Haluan tyttärelleni paljon paremman elämän kuin itse sain.
Jotta hän saisi paremman koulutuksen, minun on työskenneltävä näin paljon.
Minun on uskottava, että tämä on sen arvoista.
Mitä jos putoaisit tuonne?
Voisit pelastaa minut. -Niinkö?
En osaa uida. Osaatko sinä?
Osaatko? -Vähän.
Vähänkö?
Onko tämä hauskaa? -On.
Tule tänne, Yue.
Aina kun saan vapaa-aikaa,
vien tyttäreni katsomaan maailmaa.
Minulla on hänelle niukasti aikaa,
mutta voin tarjota hänelle mahdollisuuksia opiskella.
Tämä on vastuuni elämässä.
Miten heität noin pitkälle? -En tiedä.
Minä vain heitän, ja sitten se lentää pitkälle.
Vai niin.
Opeta minua. -Sopii.
Vein tyttäreni varsin hyvään kouluun.
Haastattelussa hän oli todella iloinen.
Hän vastasi kysymyksiin todella hyvin.
Rehtori sanoi: "Tervetuloa kouluumme."
Se tuntui todella hyvältä.
Mitä ne sanoivat? Nehän puhuvat. -Niin.
Ne juttelevat. -Ymmärrän niitä.
"Hei, söitkö tämänkin leivän?"
"Se on tosi namia."
Koska koulu on kaukana,
minun piti muuttaa etelään.
Työmatkani kestää nyt noin 3,5 tuntia päivässä.
Tämä on haastavaa mutta uskoakseni vaivan arvoista.
Tyttärelläni on hauskaa koulussa.
Hän toivoo, että voisimme viettää enemmän aikaa yhdessä.
Hän kuitenkin ymmärtää,
miksi äiti menee töihin joka päivä ja tekee kovasti töitä.
WOKATTUJA PERUNASUIKALEITA, VIINIETIKKAA JA CHILIÄ
XI'IANIN KYLMIÄ NUUDELEITA
XI'IANIN TOFUSUIKALEET
XI'ANIN NYHTÖPOSSUPURILAINEN
MAUSTEISIA JUUDAKSENKORVASIENIÄ
GRILLIKYLKEÄ SUOLALLA JA PIPPURILLA
XI'IANIN PAISTETTUJA NUUDELEITA LAMPAANLIHALLA
TULISTA SIANKORVAA KURKULLA
RAPEAKSI PAISTETUT POSSU- JA SIANLIHANYYTIT
PAISTETUT VILLIYRTTINYYTIT
QISHANIN KÄSIN VEDETYT NUUDELIT KEITOSSA
XI'ANIN NAUDANLIHA-PAOMOKEITO
TAHMEAT RIISIKAKUT RUSKEALLA SOKERILLA
BIANG BIANG -NUUDELIT
Yue, käärin sinut siihen.
Tule. Käärin sinut.
Kuulostaako hyvältä?
Saanko kääriä sinut siihen?
Se on tarpeeksi iso.
Tuntuu kuin olisin ollut oikealla tiellä kaikki nämä vuodet.
Ruoanlaitto toteutti haaveeni siitä, että saisin tehdä, mitä rakastan.
Lisäksi se on auttanut perhettäni.
Siskoni ovat nyt täysin itsenäisiä.
Nuorin siskoni on lääkäri.
Myös toinen siskoni pärjää hienosti Xi'anissa.
Tuen yhä vanhempiani.
Olen rakennuttanut suvulleni neljä taloa.
Vanhempani ajattelevat nyt,
että tämä tytär on parempi kuin muiden pojat.
Kun tyttäreni kasvaa, hänen mahdollisuuksillaan ei ole rajoja.
En pakota häntä mihinkään enkä ohjaa häntä pois asioiden ääreltä.
Tyttäreni tietää tämän.
Guirongin kaltaisten ravintoloitsijoiden ansiosta -
stereotypiat kiinalaisesta keittiöstä ovat murtuneet.
Länsimaalaiset voivat nyt nähdä kiinan keittiöiden koko kirjon.
Se on luultua laajempi.
Löydettävää riittää vielä.
Xi'anin keittiön johtotähti Lontoossa on ollut Guirong Wei.
Elämäni on muistuttanut Shaanxin vehnän elinkaarta.
Vehnä on sitkeää ja kestävää, ja se kasvaa vähä vähältä.
Polkuni ei ole ollut helppo,
mutta kohtaamani vaikeudet muovasivat minusta -
vastuullisen, itsenäisesti ajattelevan ihmisen.
Toivon, että jatkossakin muistutan vehnää.
Voitan haasteet yksi kerrallaan.
Tekstitys: Anne Aho