EN NETFLIX-SERIE
Det var så länge sen som jag var på bilresa.
Och åt Doritos.
-Varför äter vi inte alltid Doritos? -Varför missade jag så mycket?
-Seriöst. -Varför åt jag så lite bröd?
Varför rakade jag benen?
Varför hade jag inte alltid sex med alla?
Herpes.
-Varför skulle jag vara så duktig? -Tja, vi är stygga nu, bruden!
-För vi är på flykt! -Ja!
-Är det flykt eller flykten? -Jag vet inte.
Men vi borde skaffa oss namn som laglösa.
Borde vi?
Ja, jag borde vara Judy Femfingrar.
-Vad menas med det? -Att hon har alla fingrar.
-Ingen har tagit några av hennes fingrar. -Så dumt!
-Jäklar! -Vad?
Jag är Bitch Cassidy.
Bitch Cassidy! Och Sundance Kid!
Fantastiskt.
Så vad är vår plan?
Vi har tre veckor,
vilket är längden på den kliniska studien.
-Ja. -Så vi ska bara slappna av.
Och du ska dricka, och jag ska titta på, och sen sköljer vi och upprepar allt.
Eller inget sköljande. Vi skippar allt duschande.
-Ja. -Ja!
Vem har tid med sånt?
Och sen, efter tre veckor? Vad händer då?
Jag vill inte tänka på det. Men du ska inte till fängelset.
De kommer att lista ut att jag inte är i San Francisco.
Då inser de att du medverkar till brott.
Blåsan spricker snart. Jag måste stanna.
-Här? -Japp!
Och du kan hålla vakt så att folk inte ser mig pissa.
Visst.
Okej.
Min tur.
Det är bråttom!
Ja, släpp ut det.
-Är ni okej? Har ni punka? -Vi är okej.
-Är du säker? -Ja, jag är fan säker!
Skit också.
-Herregud. -Vad?
-Jag känner igen dem. -Gör du?
De var på Moranis hotell.
-Vad gjorde du där? -De är nog FBI.
-De är inte FBI. -Nej, det är vi inte.
-In i bilen. -Va? Okej.
Hej, Judy.
Hej, Stavros.
Stavros!
Grekerna?
Herregud.
Vart är ni på väg?
Vi har bara en liten tjejhelg.
Du har säkert råd med ett fint hotell med pengarna som Steve stal från oss.
-Vilka pengar? -Spela inte dum.
Vi vet att ni två har pratat med FBI.
Hur vet ni det?
För vi pratade lite med dem också.
Vi vet att du gömde pengarna i de läskiga flickmålningarna.
Jag gillar inte att tvingas använda den här.
Herregud. Nej!
-Det är okej. -Snälla, nej.
Skjut mig.
-Va? -Jag är ändå döende.
Va?
Jag har cancer.
Det har hon.
-Den är obotlig. -Det är den.
-Hon har svårt med det. -Det har jag!
-Mina föräldrar dog i cancer. -Och min farmor.
Men jag behöver pengarna.
-Jag har spenderat allt på min behandling. -Hon har ingen försäkring!
Ja, jag var för sen för Obamacare, så vad ska skulle göra?
Jag beklagar, men lyssna!
-Vad ska jag säga till Constantine? -Säg att jag redan är död.
-Det är jag snart. -Säg inte så!
Det är sant…
Herregud! Är du okej?
-Jag vet inte. -Judy!
-Jag behöver min medicin. -Låt henne hämta medicinen!
-Är det tillåtet? -Låt henne ta medicinen.
-Vad gör du? -Jag fixar det här.
Vad försiggår?
Lägg ner vapnen och sätt er i bilen.
Kom igen. Du kommer inte använda den.
Fan!
För i helvete!
Jävlar!
Gör som jag sa, för fan!
Snälla.
-Okej. -Ja.
Duktig pojke. Lägg ner den.
Såja.
Sådär ja, backa.
Backa.
Hoppa in!
Tack!
-Flytta dig. Jag kör. -Vad fan?
-Herrejävlar! -Är du okej?
Ja, jag är okej. Men ursäkta,
vem fan är du? Jävla tuffing!
Ja, jag fann mig själv de senaste tio minuterna!
Ja, verkligen.
Herregud, blev vi nästan mördade av grekiska maffian?
-De är ett syndikat. -Sak samma.
Vad gjorde du på Glenns motell?
Jag…
…var där för att säga att jag är gravid med Steves bebis.
Va? Varför det?
För att det skulle förklara varför mitt dna finns på hans kropp.
Det var en bra plan tills du sabbade den.
-Du var plansabotören! -Snälla du!
Jag fattar inte att du erkände!
-Inte? -Nej.
Jag tyckte det var tydligt.
-Fan. Det är Ben. -Okej.
-Vad är planen? -Jag vet inte.
-Lyssna på en döende kvinna… -Tyst.
-Jag är vis och döende. -Nej, varken eller.
Jo, och om du nånsin vill kunna leva ditt liv med honom
måste du vara ärlig om allt.
Du förtjänar att vara lycklig, och vi vet att det inte går om man ljuger.
Tänk om jag lever la vida loca?
-Du byter ämne. -Jag saboterar.
-Sluta sabotera. -Nej, jag är sån.
-Okej, jag slutar! -Vadå? Jag stannar för att vi är framme.
Välkommen, señorita!
Hur länge var det sen nån bodde här?
Stället doftar… övergiven herrgård.
Steve var ofta här.
Han älskade stället, men han har förstås…
-Såg du det? -Ja.
-Tänk om nån är här? -Vem?
-Hyr han ut stället? -Hur då? Han är död.
-Säg inte det! -Förlåt!
-Jag tänder. -Nej, för då får de veta…
Helvete! Nej!
-Det är en liten kisse! -Nej!
-Det är ändå inte bra! -Hej raring!
Kan vi få ut den innan den mördar oss?
-Det är vi som är mördarna här. -Du känner inte till kattens historia.
-Jag ska släppa ut henne. Kom! -Få ut den.
Jag vill inte…
Kom kissen!
Sådär ja.
Kom.
Herrejävlar!
-Helt otroligt. -Vi är äntligen på semester.
Vi är här!
Vi är här.
-Vänj dig vid det. -Ja.
Steve och jag funkade jättebra på semester.
Mina bästa minnen med honom är härifrån.
Ted och jag brukade aldrig ha sex, men på våra semestrar gökade vi hejvilt.
Ja, hejvilt!
Vi kunde vara på ett billigt hotell vid en motorväg,
och vi gjorde det två gånger på en natt.
Två…
-Dömer du? -Nej. Två gånger är bättre än ingen.
-Okej, vad är mycket då? -Jag vet inte. Jag skulle säga sex.
-Minst fyra. -Herregud!
-Det är inte alltid bra. -Vi kom inte ens andra gången.
Poängen är att livet borde vara en ständig semester.
Det borde det!
Det borde det.
Ja.
Kolla.
Vilken häftig snäcka.
Jag fick nyss déjà vu.
-Fick du? -Ja.
Det är ett gott tecken.
Är du säker?
Déjà vu påminner en om att minnas.
Ser den här ut som killen från Counting Crows?
-Hur hög är du? -Jag är extremt hög.
Den ser ut som en gamlings pung.
-Nej, den ser ut som en vacker vitlök. -Pung.
-Varför sa du så? Jag tänkte spara den! -För att ta den i munnen sex gånger?
Kom. Vill du gå ut?
-Okej. -Stick härifrån!
-Så vackert. -Titta.
Titta på månen!
-Det är nog roligare på spanska. -Utan tvekan.
Judy?
Se inte på mig sådär.
Jude?
Judy?
Judy!
-Hej! -Jag letade efter dig överallt!
Jag tog båten ut för att se soluppgången.
-Det var vackert. -Bra.
Lämna en lapp nästa gång. Du skrämde mig.
-Förlåt. -Det är okej.
Förlåt, jag är bara vresig.
Jag sov inte alls…
…för Sundance Kid här sparkade hela natten.
Följ med ut på vattnet. Det är avkopplande.
-Jag är ingen båtperson. -Mer av en nej-person?
-Nej. -Nej?
Nej!
Är den ens sjösäker?
Det finns livvästar i garaget om det gör dig tryggare.
-Nej. -Är du säker?
Nej betyder för fan nej.
Vi behöver inte vara ute på vattnet så länge, va?
För jag har inte ätit frukost och sånt.
Jag kan göra en frittata först om du vill?
Herregud.
Är det en Mustang från 66?
Det är det.
Men det är väl
inte den Mustangen, va?
Det är det.
-Jag förstår inte. -Inte jag heller.
Jag hittade en nyckel… gömd i en av mina tavlor
och förstod inte varför Steve lagt den där.
Okej, jag…
Jag trodde att ni tog isär den.
-Eller hur? -Det gjorde vi.
Han måste ha satt ihop den igen? Jag…
Jag är så ledsen, Jen.
Jag är så ledsen.
Det är konstigt, för…
Det ser ut som om inget har hänt.
Men det gjorde det.
Vill du ha en golfklubba?
Vill du banka skiten ur den? Det kanske känns bra.
Nej.
Nej, det är bara en bil.
Det är en riktigt fin bil.
Ja, det är det.
-Det är en klassiker. -Men det är okej att hata den.
Hur kan jag hata den?
Den förde dig till mig.
Måste vi åka i den jävla båten?
Tack för att du försöker.
Tack för att du inte tvingade ut mig, för jag är illamående nog.
Jag visste inte att du var en sån båtmänniska.
Jag brukade ofta åka katamaran med min morbror Paul.
Tja, han var inte min riktiga morbror.
Han var mammas vän som hon lämnade mig med ibland.
-Historien börjar låta läskig. -Den är bra.
Okej, bra. För du vet…
Jag vet, men Paul var en riktigt fin kille.
Vi var polare.
Han tog med mig ut i viken nästan varje helg.
När jag var ute på vattnet kände jag mig så fri.
Men sen blev han och mamma osams, och sen såg jag honom aldrig igen.
Han satte sig i båten och kom aldrig tillbaka.
Det var synd.
Jag vet inte.
Ibland tänker jag mig att han seglar där ute fri som fågeln.
Jag har alltid undrat vem han faktiskt var.
Han kanske faktiskt var din far?
Kanske.
Det får jag aldrig veta. Sak samma.
Ja.
Tja…
Vi har bara några få dagar kvar.
Jag vet.
Jag tänkte på en sak.
Tänk om du dog?
Det är nog mer än "tänk om?"
Nej, jag menar, tänk om du dog i den kliniska studien?
Sen stannar vi båda här.
-Men Charlie och Henry då? -De kan också komma.
Jag kan sälja fastigheter varsomhelst,
och om vi säljer vårt hus får vi kontanter.
Så du ska flytta hit,
föda barn och aldrig berätta för Ben om hans barn?
-Är det din plan? -Det är en plan.
Jag har inte tänkt ut alla detaljer än. Men ja.
Låtsas inte att ditt verkliga liv inte existerar.
Det gör jag inte! Jag…
På det viset kan vi vara tillsammans…
…den tid vi har kvar.
Nej, jag önskar inte dig och pojkarna det.
-Snälla! -Nej.
Det ska inte bli som med din mamma. Att se henne lida. Det ska du slippa.
-Det vill jag slippa. -Jag bryr mig inte!
Det gör jag!
Du måste åka tillbaka. Du vill inte missa Henrys konsert.
Jo, det vill jag. Oerhört mycket! Har du sett ungen dansa?
Du har ett liv i Laguna. Du har ett liv inuti dig.
Jag vill inte… Jag kan inte prata längre.
Lova mig.
Låt inte barnet växa upp utan att känna sin far.
-Tro mig. Det skapar ett hål i hjärtat… -Judy.
-Nej. -Det är okej. Du är okej.
Förlåt, vi pratar inte spanska.
Han sa att du har nåt som kallas placenta previa,
och det orsakade blödningen.
Vad betyder det?
Vad sa han? Är det nåt fel på barnet?
Han sa att hon ser frisk ut.
-Gör hon det? -Det gör hon!
-Ja, vi följer upp. -Ja, det ska vi.
-Hon är en flicka. -Det är hon!
Jag vet inte riktigt vad jag hoppades på,
och kön är så diffust nuförtiden, men fan vad jag hoppades på en tjej!
-Jag vet. Jag med. -Herregud.
-Killar är helt okej. -De är jättebra.
-Men tjejer är bättre! -Bäst, naturligtvis!
Herregud!
Det var läskigt.
Ja, det var det.
Jag är utsvulten.
Det finns en fantastisk taqueria här bredvid.
-Taqueria? -Ja.
Menar du att du har kunnat spanska hela tiden?
Si. Claro que sí.
Nu briljerar du bara.
Judy.
Titta.
Que preciosa.
Jag vet inte vad det betyder.
Så du menar att mexikansk mat är bättre i Mexiko?
-Få känner till det. -Ja.
Det är lite kryddstarkt, men ja.
Du, vi har en liten Rockette här inne nu.
-Sparkar hon? -Ja.
Kom igen, kom och tafsa!
Ge mig din hand.
Där nere. Vänta.
Jag vet.
Herregud! Hej! Vad gör du där inne?
Är du en liten boss?
Herregud. Nåt händer. Undvik ögonkontakt, okej?
Vad sa jag nyss?
Kom igen!
Vadå?
-Vi ska dansa! -Nej!
Herregud.
Jag hatar dig.
SOC KRIMINALVÅRDSANSTALT
-Vem är det? -Ingen.
-Svara! -Nej!
-Jo! -Nej, vi dansar! Kom igen.
-Du saboterar! -Okej då.
-Du har ett samtal… -Jag accepterar.
Jag ansluter nu.
-Jen? -Hej.
-Hej.
-Jag har försökt nå dig. -Förlåt.
Jag hänger med Judy,
och vi äter lite middag.
-Hur mår du? -Jag mår bra. Hör på, jag…
Jag är gravid.
Va?
Menar du allvar?
Det är fantastiskt.
Får jag fråga…
-Är det mitt? -Ja, självklart.
Det är ingen jungfrufödsel.
-Jösses. -Herregud!
Jag ler så stort att jag nog får stryk.
Jag har faktiskt också nyheter.
Vänta. Va?
-Moranis är död. -Bokstavligen?
Bokstavligen mördad, ja!
-Herregud! -Jag vet!
Men hur?
Herregud, han har en hund!
-Jag har inte sagt det bästa än! -Okej, en man är död, men…
De misstänker grekerna!
-Tror de att grekerna dödade Glenn? -Ja och Steve.
Och Steve?
-Varför det? -Jag vet inte!
Hans rum genomsöktes
och en massa saker om Steves fall saknades…
Poängen är…
Judy, vi kan åka tillbaka nu.
Jag vet inte. Nick har min bekännelse.
-Vi sabbar den. -Jag tror inte att den kan saboteras.
Säg att du hittade på det eller nåt,
och att grekerna hotade att döda dig, vilket inte är en lögn.
Ja. Jag behöver bara ett glas vatten.
Jag tror att jag börjar tro på lite högre makter,
för tajmingen är bara så…
Jag blir spyfärdig av att säga det… gudomlig.
Jag menar, hur kunde vi ens… Herregud, Judy!
Här.
Jag insåg inte att du hade så ont.
-Jag ville inte att du skulle inse det. -Hur länge har det känts så?
Du vet när nåt börjar som en liten smärta?
Den är där en dag men inte nästa, och sen är den där fler dagar och…
…man lär sig att leva med den?
Jag vill inte att du ska lida, så vi löser det när vi kommer tillbaka.
Jag åker inte tillbaka.
Va? Vad menar du?
Jag stannar.
Permanent semester.
-Nej, jag lämnar dig inte. -Nej, du lämnar mig inte.
Jag stannar.
Det är väl okej.
-Det är inte så långt. -Det är det inte.
Jag kan träffa dig på helgerna.
-Och jag besöker er. -Okej. Du kanske kan komma till Henrys…
…konsert.
Du behöver inte bestämma det nu. Fundera på det, okej?
-Okej. -Okej.
Jag har haft det underbart, Jen.
Jag också.
Du hade rätt. Det här stället är vackert.
Nej…
Jag menar att jag har haft det underbart… med dig.
Detsamma.
-Du fyllde hålet i mitt hjärta. -Håll käft.
-Jag ville inte få dig att gråta. -Det är för sent nu.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Så mycket.
Du har förändrat mitt liv.
Kom.
Fan.
Tja.
Du.
Vill du se vårt program?
Det är nog avsnittet där Tootie hittar på en fantasi-pojkvän.
Jävla Tootie.
Jag älskar den här låten!
Det vet jag.
Jag visste inte om du skulle komma tillbaka.
-Jag sa att jag inte skulle lämna dig. -Jag vet.
-Nu fattar jag varför du älskade bilen. -Eller hur?
Jag är så glad att den är din nu.
Tack.
Är du okej där bak, Sammy?
Vi ska klara oss.
Vi klarar oss.
Men pissa inte i baksätet.
-Hej! -Förlåt att jag är sen.
Nej, det är perfekt! Kom.
Låt oss hoppas att du har lite mer rytm än din bror.
-Åh nej. Är det så illa? -Nej. Ja.
-Okej. -Men mirakel sker varje dag.
Hej, får jag sätta mig?
-Jag måste sitta här för att inte må illa. -Okej.
Jag är ledsen.
Tack, älskling.
Jag är också ledsen, Jen.
Jag kom aldrig särskilt nära Jamie,
-Judy. -men hon var alltid trevlig nog.
Tack, Lorna.
Hej. Tack. Ursäkta.
Hej!
Hej.
Hej!
Hej.
Men vad gör du? Hur kom du…
-Gott uppförande. -Självklart.
-Och jag visste var du var. -Hur?
Judy skickade en inbjudan.
-Va? -Ja.
-När? -För några veckor sen.
Är hon här?
Ja. Jag tror det.
Så mycket har skrivits om förlust.
Författaren Jamie Anderson sa:
"Sorg är egentligen bara kärlek." Kärlek utan nånstans att ta vägen.
Så vi kommer hit.
Vi kallar det här för en sorgecirkel
för att vi bokstavligen sitter i en cirkel.
Men även för att sorg är ett kontinuum.
Det fortsätter, om och om igen.
Okej, vi fattar.
Men det är också viktigt att komma ihåg att med förlust kommer nystarter.
På tal om det så ser det ut som att vi har nya personer här idag.
Ja, det har vi.
Det här är min dotter… Joey.
Hej Joey.
Hej Joey!
-Jen, hon är så söt. -Varför döpte du henne inte till Judy?
-För det vore konstigt. -Inte om du verkligen älskade henne.
Det här är inte nån fjantig film, okej?
-Joey låter som Judy. Det är förvirrande. -Jag gillar Joey.
-Du är förvirrande. -Du är mer förvirrande.
Nej, för vet du vad?
-Tänk om hon blir ickebinär? -Just det.
Mamma, titta!
Var försiktig, Boop!
Henry Harding, med en perfekt kanonkula!
Det är en klassiker av en anledning. Han är kanonkungen!
Så mycket plaskade det inte!
-Inte? -Nej.
Det här då?
Vad sägs om det?
-Du är dödens! -Åh, nej!
Vänta! Nej, förlåt!
Vakna inte, Joey. Nej.
Vart ska du?
Kom igen! Jag tar er båda.
Vänta, timeout! Seriöst.
Stick härifrån!
-Vill du inte ta ett litet dopp? -Nej, jag har det bra här.
Jag har också det bra här.
Hon har slocknat,
som ett ljus.
Mamsens magiska handlag.
Jösses.
-Jag vill inte låta töntig… -För sent.
Okej.
Men när jag förlorade Steve trodde jag inte att jag skulle bli lycklig igen.
Det kändes såpass tungt.
Men när jag tänker på livet nu…
På vårt liv…
Det är mer än jag förtjänar.
-Så dumt. Självklart förtjänar du det. -Jag gjorde många dumma misstag.
Jag älskar dig ändå.
Jag älskar dig.
-Bra. -Även om du nästan är perfekt.
Herregud, känner du mig?
Nej.
Hej, jag heter Ben Wood.
Skumt.
Vad?
Jag fick precis déjà vu.
Jag undrar alltid vad det innebär.
Det är…
…hjärnan som påminner en om att minnas.
Det låter rimligt. Det ska jag minnas.
Ben?
Ja?
Jag måste berätta en sak.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt