СЕРІАЛ NETFLIX
Боже, давно я не подорожувала автомобілем.
-Не їла «Доритос». -Чому б не постійно їсти «Доритос»?
Ага. Чому я не робила те, що хотіла?
-Це точно. -Чому я ніколи не їла хліб?
Нащо я голила ноги?
Чому не займалася сексом з усіма навколо?
Бо герпес.
Чому я так старалася бути хорошою?
Що ж, зараз ми погані, крихітко!
-Бо ми втікачки! -Так!
-Ми втікачки чи качки? -Не знаю.
Та якщо ми поза законом, змінімо імена.
Це обов'язково?
Так! Гадаю, я маю бути Джуді П'ять Пальців.
А в чому фішка?
У тому, що в неї досі п'ять пальців.
Отака вона крута. Ніхто не забрав жодного пальця.
Вона таке дурненя!
Дідько!
Що?
Я Падлючка Кессіді.
Падлючка Кессіді! І Малюк-Танцівник.
Це неймовірно.
То який у нас план?
Ну, у нас є три тижні,
бо стільки триває клінічне дослідження.
-Так. -Тож ми просто відпочиватимемо.
Ти будеш пити, я буду дивитися,
освіжатися, і так по колу.
Чи не освіжатимемося. Викреслюємо душ.
-Так. -Так!
Нумо. У кого є на це час?
А що буде
після трьох тижнів? Що буде потім?
Не хочу про це думати.
Я лиш знаю, що ти не повернешся до в'язниці.
Але ж колись вони здогадаються, що я не в Сан-Франциско, так?
Що ти мені допомагаєш. А це сприяння та підбурювання.
Сечовий міхур ось-ось лопне. Зупинімося.
-Тут? -Так!
Ти можеш посприяти, стоячи на варті,
щоб люди не бачили, як я не обпісюю собі ноги.
Звісно.
Добре.
Добре. Моя черга.
Несила терпіти!
Так. Не тримай, мала.
Ви в порядку? Пробили шину?
Усе добре.
-Ви певні? -Так, чорт забирай!
Дідько.
-Боже, Джуді. -Що?
-Я їх знаю. -Невже?
Так. Вони були в готелі Мораніса.
Нащо їздила до Ґленна?
Здається, це ФБР.
Це не ФБР.
Ні, не ФБР.
-Сідай у машину. -Що? Добре.
Привіт, Джуді.
Привіт, Ставросе.
Ставрос?
Греки?
Боже мій.
Куди це ви зібралися?
Знаєш, на короткі дівочі вихідні.
І житимете в шикарному готелі
на гроші, украдені в Стіва, що вкрав їх у нас.
-Які гроші? -Не прикидайся.
Ми знаємо, що ви з дівчиною розмовляли з ФБР.
Звідки ви знаєте?
Бо ми теж із ним трохи погомоніли.
Так, ми знаємо, що ти сховала гроші в тих моторошних малюнках.
Тож годі заливати.
Я не хочу цим користуватися. Не люблю цю частину роботи.
Боже мій. Ні!
-Ні, все гаразд. -Не треба. Ні.
Застрель мене.
-Що? -Так, я все одно помру.
Що?
У мене рак.
Це правда.
-Термінальний стан. -Так.
-Їй важко з цим змиритися. -Так і є!
-Я втратив обох батьків через рак. -А я бабцю.
Але все одно треба гроші.
Але я все витратила на лікування.
Так, бо в неї немає страховки!
Я втратила роботу, не встигла на «Обамакер».
Отже, що мені робити?
Мені шкода, та послухай.
Що я маю сказати Костянтину?
Скажи йому, що я померла.
-Скоро так і буде. -Не кажи так!
Але це правда…
Боже! Ти в порядку?
-Чорт, не знаю. -Джуді!
Мені потрібні ліки.
Гаразд, дайте їй забрати ліки!
-А так можна? -Звісно. Даймо їй узяти ліки.
-Що ти робиш? -Я розберуся.
Що відбувається?
Кидайте зброю та сідайте в машину.
Та ну. Ти не вистрелиш.
Трясця!
Чорт забирай!
Бляха!
Робіть, що я, бляха, кажу!
Будь ласка.
Добре.
Ага.
Молодці. Нумо. Кладіть.
Ось так.
Саме так. Відійдіть, хлопці.
Назад.
Сідайте!
Дякую!
-Добре, посунься. Я поведу. -Якого біса?
-Ні фіга собі! Офігіти! -Ти в нормі?
Так, усе гаразд. Вибач.
Хто ти в біса така? Харцизяка!
Знаю. За останні 10 хвилин таки я себе проявила!
Так і було.
Боже мій, невже нас ледь не вбили грецькі мафіозі?
-Це синдикат, але так. -Пофіг.
А що ти робила в мотелі Ґленна?
Я
ходила туди, щоб сказати йому, що я вагітна від Стіва.
Що? Нащо?
Бо це пояснило б, чому моя ДНК є по всьому його тілу.
Класний був план, який ти зруйнувала.
-Це ти зламала план! -Та ну!
Досі не вірю, що ти зізналася.
-Справді? -Так.
Для мене це було очевидно.
-Чорт. Це Бен. -Гаразд.
-І який у тебе план? -Не знаю.
-Порада від жінки при смерті. -Тьху.
-Ні, я мудра та вмираю. -Ні те, ні інше.
Так, і якщо ти хочеш мати шанси на спільне життя з ним,
то маєш бути повністю чесною.
Ти заслуговуєш на щастя, і ми знаємо,
що це неможливо, якщо жити в брехні.
А якщо в мене буремне життя?
-Ти ухиляєшся. -Ухиляюся.
-Годі вже. -Не можу. Це моя суть.
-Гаразд, я припиню! -Що? Я зупиняюся, бо ми приїхали.
Ласкаво прошу, сеньйорито!
І як давно тут хтось бував?
Бо тут точно пахне покинутим маєтком.
Стів часто сюди приїжджав.
Йому тут подобалося, але його тут не було з…
-Ти це бачила? -Ага, бачила.
-А якщо тут хтось є? -І хто?
-Не знаю. Він викладав дім на Airbnb? -Як? Він мертвий.
-Не кажи їм! -Вибач!
-Я ввімкну світло. -Ні, бо тоді вони дізнаються…
Трясця! Ні!
-Джен, це ж кицюня! -Ні!
Ясно, та це фігово!
Привіт, крихітко!
Може, виженемо її, доки нас не роздерли?
Гадаю, ми вбивці в цій ситуації.
Гаразд, але ти не знаєш правду про кішку.
-Я її випущу. Ходімо! -Випусти. Будь ласка…
Не хочу лишатися…
Кицюню! Ходи сюди.
Ось так!
Іди.
Чорт забирай!
Повірити не можу.
Ми нарешті на відпочинку.
Ми тут!
Ми тут, повір, і ти квір.
-І ти вже звикла. -Ага.
Боже, ми зі Стівом чудово відпочивали.
Більшість гарних спогадів про нього саме звідси.
Знаєш, ми з Тедом ніколи б не зайнялися сексом,
але на відпочинку ми були немов у місті Шпілі-Вілі.
Так! Місто Шпілі-Вілі!
Серйозно. Ми могли жити в придорожньому готелі «Голідей Інн»,
і в нас тоді було двічі за ніч.
Двічі.
-Засуджуєш? -Ні. Двічі краще, ніж нічого.
-Ясно. А скільки ж тоді багато? -Ну, багато, скажімо, це разів шість.
-Чи щонайменше чотири. -Господи!
-Це не завжди добре. -Наше «двічі» то й не до кінця.
Я хочу сказати, що життя має бути суцільним відпочинком.
Має!
Однозначно.
Так.
Глянь сюди.
Яка класна мушля.
У мене щойно було дежавю.
-Справді? -Так.
Це хороший знак.
Ти певна?
Дежавю — це нагадування мозку пам'ятати.
Невже це таки схоже на хлопця з Counting Crows?
Ти під кайфом?
Ще б пак.
Схоже на мошонку старигана.
Ні, це схоже на гарний часник.
Мошонку.
Нащо ти? Я б її врятувала!
Що? Узяла б у рот чотири-шість разів?
Ходімо. Хочеш на вулицю?
-Гаразд. -Геть звідси!
-Як же гарно. -Поглянь.
Поглянь на місяць!
Думаю, іспанською навіть кумедніше.
Це точно.
Джуді?
Не витріщайся так на мене.
Джуд?
Джуді?
Джуді!
-Привіт! -Я всюди тебе шукаю.
Я милувалася сходом сонця на човні.
-Було гарно. -Супер.
Наступного разу лиши записку. Ти мене налякала.
-Вибач. -Нічого.
Це ти мені пробач. Я просто дратівлива.
Я геть не спала, бо
Малюк-Танцівник усю ніч мене штурхав.
Поплавай на човні. Це так розслабляє.
-Не люблю човни. -Ти людина-ні.
-Ні. -Ні?
Ні!
Гаразд. Ця штука хоч безпечна?
Якщо тобі буде легше, то в гаражі є рятувальні жилети.
-Ні. -Ти певна?
«Ні» означає «бляха, ні».
Гаразд, але ж необов'язково плавати дуже довго, так?
Бо я ще навіть не снідала.
Перш ніж поплисти, якщо хочеш, можу зробити фритату.
Боже мій.
Це «Мустанг» 1966 року?
Так.
Але ж це не
той самий «Мустанг»?
Це він.
Я не розумію.
Я теж.
Тобто я знайшла ключ, схований в одній із моїх картин,
і не зрозуміла, нащо Стів поклав його туди.
Гаразд. Я не…
Я гадала, що ви розібрали його на частини.
Так?
Так і було.
Невже він зібрав його знову? Я…
Мені дуже шкода, Джен.
Мені дуже шкода.
Це дивно, бо…
Виглядає все так, ніби нічого й не сталося.
Але це сталося.
Дати ключку для гольфу?
Можна взяти й розтрощити його, хочеш?
Раптом полегшає.
Ні.
Ні, це ж лише автомобіль.
І дуже гарний автомобіль.
Так, згодна.
Це класика.
Але його можна ненавидіти.
Як я можу?
Він привів тебе до мене.
І досі треба кататися на клятому човні?
Дякую, що спробувала.
Дякую, що не змусила мене пливти, бо мене й тут нудить.
Я й не знала, що ти так любиш плавати на човні.
О так. Я постійно каталася на катамарані з дядьком Полом.
Ну, він був мені не зовсім дядьком.
А маминим другом, з яким вона мене іноді лишала.
-Я боюся кінця історії. -Це хороша історія.
Гаразд. Добре. Бо ти ж розумієш…
Ага. Ні, я знаю. Але Пол був дуже хорошим хлопцем.
Ми були друзями.
Він водив мене в бухту щовихідних.
І коли я виходила в море, то почувалася такою вільною, як ніколи.
Але потім вони з мамою чогось посварилися,
і більше я його не бачила.
Він буквально сів у човен і не повернувся.
Ясно, лажова історія.
Не знаю.
Іноді я уявляю,
що він досі десь дрейфує, вільний, як птах.
Завжди було цікаво, ким він був насправді.
Може, він справді був твоїм батьком?
Може.
Я вже не дізнаюся.
Але байдуже.
Так.
Ну…
У нас лишилося всього кілька днів.
Знаю.
Знаєш, я подумала…
А якби ти померла?
Може, тут уже без «якби»?
Ні. А якби ти померла під час клінічного дослідження?
Тоді ми б лишилися тут.
Ти не можеш. А як же Чарлі, Генрі?
Вони приїхали б.
Я просто кажу, що можу займатися нерухомістю будь-де.
А якщо ми продамо будинок, то матимемо готівку.
Ти переїдеш сюди,
народиш маля та не скажеш Бену, що в нього є дитина?
-Це твій план? -Гаразд. Просто собі план.
Я ще не продумала всіх деталей. Але так.
Ти не можеш удати, що справжнього життя не існує.
Я не вдаю!
Я…
Просто так ми зможемо бути разом
протягом часу, що лишився.
Ні, я не хочу цього ні для тебе, ні для хлопців.
-Прошу! -Ні.
Це не буде, як із твоєю мамою.
Не хочу, щоб ти це переживала.
-І щоб це переживала я. -Мені байдуже!
А мені ні!
Ти маєш повернутися. Ти ж не хочеш пропустити концерт Генрі.
Хочу. Страшенно!
Бачила, як він танцює?
У тебе є життя в Лагуні.
У тобі є життя.
Гаразд, я не хочу… Я більше не можу говорити.
Пообіцяй мені.
Не дай цій дитині вирости, не знаючи, хто її батько.
Повір мені.
-Бо це буде діра в серці… -Джуді.
-Ні. -Нічого. Ти в порядку.
Гаразд. Вибачте. Ми не говоримо іспанською.
Ні. Він сказав, що в тебе передлежання плаценти,
що й спричинило кровотечу.
Ясно. Але що це означає?
Що? Що він сказав? З дитиною щось не так?
Він сказав, що вона абсолютно здорова.
-Вона здорова? -Вона здорова!
-Так, ми ще раз обстежимося! -Так. Звісно.
Це дівчинка.
Так і є!
Не скажу, що не сподівалася на таке,
бо й не знаю, на що сподівалася.
Ти ж знаєш, що нині гендер поняття розмите,
та чи сподівалася на дівчинку?
-Знаю. Я теж! -Боже.
-Не те щоб хлопці погані. -Вони чудові.
-Але дівчата однозначно кращі! -Однозначно найкращі!
Боже мій!
Це було страшно.
Так, страшно.
Я вмираю з голоду.
Біля будинку є дивовижна такерія.
-Такерія? -Так.
То хочеш сказати, що весь цей час володіла іспанською?
Так. Звісно.
Гаразд, тепер ти гнеш кирпу.
Джуді.
Поглянь.
Яка гарнюня.
Я не знаю, що це означає.
То ти кажеш, що мексиканська їжа смачніша в Мексиці.
-Маловідомий секрет. -Так.
Дещо гостре, але так.
До речі, а тут у нас танцівниця з «Рокетс».
-Вона штовхається? -Ага.
Ходи сюди! Відчуєш, як це!
Гаразд. Дай мені руку.
Сюди вниз. Ось так. Зачекай.
Знаю.
Боже мій!
Привіт! Що ти там робиш?
Хтось удає із себе боса?
Боже. Щось відбувається. Тільки не дивися їм в очі, добре? Що…
Що я щойно сказала?
Ходімо.
Що?
-Ми танцюватимемо! -Ні!
Боже.
Я тебе ненавиджу.
ВИПРАВНА КОЛОНІЯ
-Хто це? -Ніхто.
-Підніми! -Ні!
-Так! -Ні, бо ми танцюємо! Нумо.
-Ти ухиляєшся! -Добре.
-Дзвонить в'язень колонії. -Я приймаю.
Дзвінок з'єднується.
-Джен? Привіт. -Привіт.
-Привіт.
Думав, не відповіси. Я все дзвонив.
Вибач.
Я відпочиваю з Джуді,
ми якраз вечеряємо.
Як ти взагалі?
Я в порядку. Слухай, я…
Я вагітна.
Що?
Серйозно?
Це ж прекрасно.
А можна спитати?
Це від мене?
Так, звісно.
Це ж не так зване непорочне зачаття.
-Боже. -Господи!
Я так усміхаюся, що зараз нарвуся.
Власне, у мене теж є новини.
Чекай. Що?
-Агент Мораніс мертвий. -Буквально?
Буквально вбитий на смерть. Так!
-Боже мій! -Знаю!
Що? Як?
Боже, у нього ж є собака!
-Я не розповіла найкращу частину! -Людина померла, але…
Винними вважають греків.
Типу греки вбили Ґленна?
Так. І Стіва.
І Стіва?
-Звідки така ідея? -Не знаю!
Кімната була розграбована, і зникла купа речей зі справи Стіва.
Слухай, річ у тому…
Джуді, ми можемо повернутися.
Не знаю. У Ніка є моє зізнання.
-Ну, то відкличемо їх. -Не думаю, що це можливо.
Добре, тоді скажеш, що ти це вигадала,
що греки погрожували тебе вбити, бо технічно це не брехня.
Так. Мені треба склянку води.
Я вже починаю вірити в якісь вищі сили,
бо час… О так.
Мене нудить, коли я це кажу… Божественний.
Бо як ми… Боже, Джуді!
Тримай.
Я й не знала, що тобі так боляче.
Я не хотіла, щоб ти знала.
І давно це триває?
Знаєш, коли це починається, то болить лише трохи.
Одного дня болить, іншого — ні,
потім знову болить кілька днів, а тоді ти…
звикаєш із цим жити.
Не хочу, щоб ти страждала.
Тож ми щось придумаємо. Гаразд? Коли повернемося.
Я не повертатимуся.
Що? Тобто?
Я лишаюся.
Суцільний відпочинок.
Ні. Я тебе не покину.
Ні, ти мене не покидаєш.
Просто я лишаюся.
Гадаю, це нічого.
Тобто не так уже й далеко.
Недалеко.
Я приїжджатиму до тебе на вихідні.
І я до тебе.
Гаразд. Може, ти приїдеш до Генрі
на концерт.
Не обов'язково вирішувати це зараз. Просто подумай про це. Добре?
-Добре. -Добре.
Це були ліпші миті життя, Джен.
Знаю. У мене теж.
Ти мала рацію. Це місце неймовірне.
Ні.
Я про те, що ліпші миті мого життя
були з тобою.
У мене так само.
Ти заповнила діру в серці.
Ну тебе.
-Я не хотіла доводити тебе до сліз. -Уже пізно, сестро.
Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Дуже сильно.
Ти змінила моє життя.
Ходи сюди.
Дідько.
Що ж.
Гей.
Хочеш подивитися наш серіал?
Схоже, це серія, де Туті вдає, що в неї є хлопець.
Дурна Туті.
ДЛЯ ДЖЕН
Обожнюю цю пісню!
Я знаю.
Я сумнівалася, чи ти повернешся.
-Я ж казала, що не покину тебе. -Знаю.
-Ясно, чого ти любила цей автомобіль. -Скажи?
Я дуже рада, що він тепер твій.
Дякую.
Ти там у порядку, Саммі?
З нами все буде добре.
Тільки не обісци задні сидіння.
-Привіт! -Вибач за спізнення.
Ні. Ти якраз вчасно! Іди сюди.
Сподіваюся, у тебе буде краще почуття ритму, ніж у брата.
-О ні. Усе так погано? -Ні. Так.
-Ясно. -Але дива трапляються щодня. Так?
Відринь турботи І просто радій
Забудь про клопоти Співай пісень
Слав Господа І просто радій
На носі ж бо Судний день
Сонце сяє І просто радій
Твій Бог чекає Щоб за руку взяти
Слав Господа І просто радій
Обітована земля нас буде стрічати
Лишилося лиш перетнути річку
Де гріхи змиємо ми свої
Бо там так спокійно
На тій стороні
Відринь турботи І просто радій
Забудь про клопоти, співай пісень
Слав Господа І просто радій
На носі ж бо Судний день
Відринь турботи І просто радій
Привіт, можна я сяду?
Я маю сидіти в проході. Мене нудить.
Добре.
На носі ж бо Судний день
Сонце сяє І просто радій
Мені шкода, мам.
Дякую, сонце.
Слав Господа І просто радій
Обітована земля нас…
Мені теж шкода, Джен.
Я не була близька з Джеймі.
Джуді.
Але вона завжди була досить милою.
Дякую, Лорно.
Відринь турботи
І просто радій Забудь про клопоти
Співай пісень
Просто радій На носі ж бо
Судний день
Просто радій
Відринь турботи
Привіт. Дякую. Вибачте.
Привіт.
Сонце сяє І просто радій
Привіт.
Але що ти тут робиш? Як ти…
Гарна поведінка.
Так, звісно.
-А ще я знав, де тебе знайти. -Звідки?
Джуді надіслала запрошення.
-Що? -Так.
-Коли? -Кілька тижнів тому.
А вона тут?
Так. Гадаю, що тут.
Просто радій
На носі ж бо
Судний день
Про сенс втрати написано чимало.
Авторка Джеймі Андерсон сказала:
«Як я зрозуміла, скорбота — це любов».
Скорбота — це любов, що не має виходу.
Тому ми з вами тут.
Ми називаємо це Колом скорботи не просто так.
По-перше, ми буквально сидимо в колі,
а, по-друге, скорбота — це континуум.
Яка триває й триває.
Триває й триває…
Добре. Ми зрозуміли.
Але варто пам'ятати, що з втратою приходять нові починання.
І, до речі, сьогодні в нас тут нові люди.
Так.
Це моя донька Джої.
Привіт, Джої!
Джен, вона така мила.
А чому не Джуді?
Бо це було б дивно, Ліндо.
Ні, якщо ти її любила.
Це ж не слізливий фільм, Ліндо. Ясно?
Джої схоже на Джуді. Це збиває з пантелику.
-Мені гарно. -Твоя проблема.
-Ні. -Ти ще більше заплутала.
Ні. Бо я назвала її Джої? А знаєш?
-Раптом вона стане гендер-флюїдом? -Ага.
Мам, глянь!
Обережно, Кнопику!
Генрі Гардінг з ідеальною гарматною бомбочкою в десятку!
Це класика не просто так, народ! Він король бомбочок!
Це був невеликий сплеск!
-Невеликий? -Ні.
А як тобі це?
Як тобі таке?
-Ти труп, чуваче! -О ні!
Чекай! Ні. Вибач!
Не прокидайся, Джої.
Ні.
Що ти робиш?
Нумо! Я покажу вам обом.
Чекайте! Тайм-аут! Я серйозно.
Геть звідси!
Ти точно не хочеш? Може, поплавала б?
О ні, мені й тут добре.
Теж варіант. Бо й мені тут добре.
Вона так міцно спить.
Немов янголятко.
У мами чарівні обійми.
Боже.
-Не хочу здатися сентиментальним… -Пізно.
Точно.
Але знаєш,
після втрати Стіва я вже й не сподівався стати щасливим.
Гадаю, це було так важко.
Та думаючи, яким стало моє життя…
Наше життя…
Це більше, ніж я заслуговую. Розумієш?
Та ну. Звісно, ти заслуговуєш, що за тупість.
Я чимало тупив у житті.
Та я все одно тебе люблю.
І я тебе люблю.
Добре.
Хоч ти й ідеальна.
Боже, ти мене знаєш?
Ні.
Привіт, я Бен Вуд.
Дивно.
Що?
У мене було дежавю.
Завжди було цікаво, що це означає.
Це коли
мозок нагадує тобі пам'ятати.
Логічно. Я це запам'ятаю.
Бене?
Так?
Я маю тобі дещо сказати.
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна